П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/19324/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
Дата і місце ухвалення 03.03.2023р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                      суддів:      Єщенка О.В.,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2023р.   по справі №420/19324/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок, одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2023р. позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі не вірно застосовав положення ст. 15 Закону №2011-ХІІ, оскільки за змістом ч. 2 вказаної вище статті Закону військовослужбовць при звільненні з військової служби за власним бажанням через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, який має вислугу 10 років і більше має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожних повний календарний рік служби.
Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б).
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №557-ОС від 21 листопада 2022 року позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких походять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 21 листопада 2022 року i направлено на військовий облік до Болградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області.
05 грудня 2022 року позивач звернувся до Військової частина НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату одноразової допомоги при звільненні.
Листом від 12.12. 2022 року відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що при звільненні за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких походять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 02 грудня 2022 року), військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції з відповідним з позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо права позивача на отримання на одноразової грошової допомоги при звільненні, проте не погоджується встановленим судом відсотком місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що застосовується при її обрахунку, виходячи з наступного.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ст. 40 Закону №2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року (Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до абз.2 п.2 ст.15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Колегія суддів зазначає, що позивач звільнений з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та його календарна вислуга становить 22 роки 06 місяців 00 днів.
Відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби позивача. 
Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбачену ч. 1 ст. 15 Закону №2011-XII у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є помилковим. 
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії належать частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1  ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.3  ст.12 КАС України, є справою незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст.  308,  311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст.  317,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2023р.   по справі №420/19324/22  скасувати.
Прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) повних календарних роки служби.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко
Судді:                                                                                           О.В. Єщенко
                                                                                                              О.А. Шевчук