П О С Т А Н О В А
 
07 квітня 2023 року                                                                                      м. Київ
 
Справа №757/22846/21-п
Апеляційне провадження №33/824/2102/2023
 
Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Соколової В.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року за матеріалами, що надійшли з Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-7, ч.4 ст. 172-6 КУпАП,
 
В С Т А Н О В И В
 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ч.2 ст. 172-7, ч.4 ст. 172-6 КУпАП - закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Не погодилась із зазначеною постановою ОСОБА_1 , нею 15 березня 2023 року на адресу суду першої інстанції засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу, яка зокрема містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання мотивовано тим, що судом першої інстанції 18 січня 2023 року в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови. Повний текст постанови в присутності ОСОБА_1 та її захисника Шевченка О.Б. оголошено не було, що підтверджується, зокрема, аудіофіксацією судового засідання, що наявний в матеріалах справи. З повним текстом оскаржуваної постанови, яке було оприлюднено 06 лютого 2023 року, скаржник ознайомилась 09 лютого 2023 року самостійно у ЄДРСР. У зв`язку із чим, 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 , у межах 10-ти денного строку з дня оприлюднення у ЄДРСР та з дня ознайомлення з судовим рішенням, оскаржила постанову суду від 18 січня 2023 року до Київського апеляційного суду. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року було повернуто вищевказану апеляційну скаргу, адже за змістом ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Однак, в даному випадку КУпАП має на увазі винесення судом постанови як цілісного документа, що передбачає наявність повного тексту судового рішення, а не лише його вступну та резолютивні частину. Більше того, КУпАП взагалі не передбачає оголошення судом лише вступної та резолютивної частини постанови у справі про адміністративне правопорушення, що було зроблено судом першої інстанції у даній справі. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_1 та її представнику було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови.
На підставі викладеного, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року.
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення вважаю, що в задоволенні клопотання слід відмовити, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала, з таких підстав. 
 
Порядок оскарження постанов суду у справах про адміністративні правопорушення передбачений ст. 294 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Таким чином, згідно з положеннями КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі  «Пономарьов проти України»).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України).
 
З матеріалів справи та оскаржуваної постанови вбачається, що 18 січня 2023 року ОСОБА_1 та її захисник Шевченко О.Б. були присутні в судовому засіданні під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-7, ч.4 ст. 172-6 КУпАП, та надавали свої пояснення.
Того ж дня, за  результатами розгляду справи ухвалена постанова, в якій роз`яснено порядок і строк її оскарження. Отже, ОСОБА_1 та її захисник Шевченко О.Б., будучи присутніми під час розгляду справи, були обізнані, як з результатом прийнятої судом постанови, так і з порядком і строком її оскарження. 
Враховуючи відсутність доказів існування істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги, клопотання  про  поновлення строку  на апеляційне  оскарження  задоволенню  не  підлягає.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2023 року /т. 3 а.с. 172-203/ ОСОБА_1 зверталася з апеляційною скаргою на постанову судді від 18 січня 2023 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, посилалась на те, що судом першої інстанції 18 січня 2023 року в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину оскаржуваної постанови. Провний текст даного судового рішення було оприлюднено у ЄДРСР 06 лютого 2023 року, скаржник ознайомилась із текстом постанови 09 лютого 2023 року. Засобами поштового зв`язку оскаржувану постанову скаржник не отримувала.
Суддя апеляційного суду згідно з постановою від 06 березня 2023 року /т.3 а.с.206-208/ перевірила наведені ОСОБА_1 обставини та відмовила у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
15 березня 2023 року ОСОБА_1 повторно подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції від 18 січня 2023 року з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Однак, обставини поважності пропуску строку, є тотожними обставинам, що були викладені у попередньому клопотанні, яким судом апеляційної інстанції було надано оцінку на предмет того, чи є вони поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, та в задоволенні якого вже було відмовлено постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року. 
Постанова апеляційного суду набрала законної сили негайно після її постановлення й оскарженню не підлягає, і не може бути оцінена апеляційним судом під час повторного звернення з апеляційною скаргою.
Враховуючи вказані обставини і вимоги ст. 294 КУпАП, в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала, оскільки скаржником не наведено інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, ніж ті, які вже були предметом апеляційного розгляду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя:                                                                                                Соколова В.В.