ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3280/22  Номер провадження 22-ц/814/2364/23	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого: Одринської Т.В., 
Суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П., 
за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Кобрись О.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» 
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2022 року,- 
в с т а н о в и в :
В червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ №50-К від 28.04.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» винесеного в.о. начальника Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Луговим І.Ф. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани;
- визнати протиправним та скасувати Наказ №91-к/тр від 10 травня 2022 року «Про звільнення з роботи» винесеного в.о. начальника Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Луговим І.Ф., щодо звільнення ОСОБА_1 з 10 травня 2022 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава та 0,25 посади водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» з 11 травня 2022 року;
- стягнути з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь   ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 травня 2022 року до дня поновлення на роботі;
- стягнути з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь   ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 грн..
Позов мотивовано тим, що він був прийнятий з 01 січня 2013 року в КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на посаду водія 2 класу та за сумісництвом на 0,25 посади окладу водія. Посилався на те, що згідно наказу №32-К від 03.12.2021року на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення п. 1.6 посадової ( робочої) інструкції водія автотранспортних засобів, а саме: не суттєве та незначне пошкодження номерного знаку та пластикової рамки під номерний знак службового автомобіля, який був закріплений за позивачем. Дане пошкодження було миттєво усунуто, а пластикова рамка замінена у той же день, даний наказ позивач не оскаржував. Згідно наказу №50-К від 28.04.2022 року без законних підстав він вдруге був притягнутий до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани за порушення п.1.2 посадової (робочої інструкції водія автотранспортних засобів і п.1 наказу ОАГ ЗУОЗ №38-ОД від 17.12.2020 року), за те, що він нібито знаходився на робочій зміні не в форменому одязі. 
Позивач вважає, що накладене дисциплінарне стягнення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не має законодавчого підґрунтя, не містить доказів вчинення проступку, винесене з особистих мотивів та упередженого ставлення керівника підприємства та з грубим порушенням трудового законодавства. 
Зазначив, що 10.05.2022 року його не допустили до роботи та повідомили про те, що він звільнений за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. 
10.05.2022 року з наказом за №91-к/тр від 10.05.2022 про звільнення позивач не був ознайомлений, так як ймовірно даний наказ ще не був складений. 11.05.2022 року отримав поштового листа, в якому знаходився наказ №91-к/тр від 10.05.2022 року «Про звільнення з роботи». 
Вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано до позивача за дисциплінарний проступок, із врахуванням незаконності попередніх оголошених позивачу доган є не правомірне, відповідачем не було дотримано вимог законодавства про працю.
Зазначив, що 11.05.2022 року він звернувся до сімейного лікаря та кардіолога зі скарнами на погіршення стану здоров`я. Після огляду сімейним лікарем та кардіологом був поставлений діагноз: гіпертонічний криз, стенокардія від напруження, кардіосклероз, тахікардія в наслідок чого, позивач мав тривожно депресивний стан. Після встановленого діагнозу, він був вимушений негайно розпочати амбулаторне лікування з 11.06.2022 року.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ №50-К від 28.04.2022 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» винесеного в.о. начальника Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Луговим І.Ф. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з оголошенням догани.
Визнано протиправним та скасовано Наказ №91-к/тр від 10 травня 2022 року «Про звільнення з роботи» винесеного в.о. начальника Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Луговим І.Ф., щодо звільнення ОСОБА_1 з 10 травня 2022 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава та 0,25 посади водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» з 11 травня 2022 року.
В частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання.
Стягнуто з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89806 грн. 86 коп..
Стягнуто з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь   ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь   ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3473 грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн., а всього 16473 грн. 40 коп..
Стягнуто з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп..

Апеляційну скаргу на вказане судове рішення подав в.о. директора КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» Іван Луговий. 
Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. Стягнути з позивача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не звертався до відповідача з вимогою заміни форменого одягу. Також зазначив, що у роботодавця відсутній обов`язок заміни спецодягу на вимогу робітника. Згідно вимог колективного договору та інструкції з охорони праці №2 формений одяг видається один раз на три роки. Позивач ознайомлений з наказом №38-ОД від 17.12.2020 року щодо зобов`язання водія бути одягненим в формений одяг, з пунктом 2.1 інструкції з охорони праці, якою передбачено, що водій, прийшовши на роботу, повинен переодягнутися в костюм водія ЕМД та ознайомлений про притягнення до дисциплінарної відповідальності за невиконання вищезазначеного. Зазначив, що у поясненнях на наказі №50-к від 28.04.2022 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани власноручно вказує, що він придбав нові формені штани і вже носить їх, а в поясненнях від 01.05.2022 року знову вказує, що штани малого розміру. Також зазначив, що не надання розрахунку та висновку експерта свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Крім того, заперечують щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу, дані витрати не є спів розмірними з складністю справи та не підтверджені жодними належними доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача – адвокат Гришко І.Ю. апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що з 1 січня 2013 року ОСОБА_1 , працював водієм 2 класу та за сумісництвом на 0.25 п.о. водія в Полтавській станції швидкої медичної допомоги./а.с.16/
Згідно наказу КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської обласні Полтавської обласної ради» від 03.12.2021 року №32, встановлено, що 08.11.2021 року водій автотранспортних засобів 2 класу округу №1 ( м. Полтава) ОСОБА_1 знаходячись на робочій зміні та керуючи автомобілем Citroen Jumper д.н.з. НОМЕР_1 , допустив пошкодження закріпленого за ним автомобіля, в результаті чого автомобіль отримав механічні ушкодження переднього номерного знаку та пластикової рамки під номерним знаком. За порушення п.1.6 посадової (робочої) інструкції ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення догану./а.с.26/
Згідно наказу КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської обласні Полтавської обласної ради» від 28.04.2022 року №50-к, встановлено, що 27.04.2022 року водій автотранспортних засобів 2 класу округу №1( м. Полтава) ОСОБА_1 працював на робочій зміні не в форменому одязі, чим порушив вимоги п.1.2 посадової (робочої) інструкції водія автотранспортних засобів (автомобіля ШМД) і п.1 наказу ОАГ ЗУОЗ №38-ОД від 17.12.2020 року та йому було оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.
У вказаному наказі ОСОБА_3 зазначив, що він із ним не погоджується, так як він писав 2 пояснюючі записки механіку ОСОБА_4 , що штани форменого одягу на нього малі, так як він їх отримував 2 роки тому./а.с.27-28/.
Наказом КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської обласні Полтавської обласної ради» №91-к/тр від 10.05.2022 року ОСОБА_1 , звільнено з посади водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава та з 0,25 посади водія автотранспортних засобів округу №1 м. Полтава за сумісництвом, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку п.3 ст.40 КЗпП України 10 травня 2022 року./а.с.32-33/
В наказі зазначено, що про порушення ОСОБА_1 свідчать факти, викладені у доповідній записці начальника транспортної служби округу №1 ( м. Полтава) Ткаченка М.Є. від 02.05.2022 року, доповідній записці механіка ОСОБА_4 від 01.05.2022 року. 
В поясненні від 01.05.2022 року ОСОБА_1 визнав факт знаходження на робочій зміні не в форменому одязі. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що у даному випадку обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи не може вважатись таким, що відповідає тяжкості проступку, адже у зв`язку з тим, що позивач працював на робочій зміні не у формених штанах для роботодавця або інших осіб не настали негативні наслідки, також не була заподіяна шкода підприємству чи іншим особам, тощо.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
У відповідності до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст.5-1КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.
Згідно ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У справах про поновлення на роботі особи, звільненої за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Згідно зі статтею 12, частиною першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановлено, що Пунктом 1.2 посадової ( робочої) інструкції водія автотранспортних засобів ( автомобіля ШМД) затвердженої в.о. директора І.Ф.Луговим, передбачено, що водій автотранспортних засобів, за яким на підставі наказу або розпорядження керівника закріплено службовий спеціальний ( санітарний, медичний) автомобіль є водієм спеціального автомобіля, а водій, який обслуговує станції екстреної допомоги є водієм автотранспортних засобів членом виїзної бригади екстреної медичної допомоги. На зазначених водіїв автотранспортних засобів ( надалі водій) поширюються вимоги даної робочої інструкції, Примірного положення про водія виїзної бригади станції екстреної ( швидкої) - медичної допомоги, Правила внутрішнього трудового розпорядку та колективного договору підприємства, Кодексу законів про працю України, Статуту підприємства, правил дорожнього руху, рішень, наказів та розпоряджень ( у тому числі і усних) керівника підприємства, засновника та органу управління та інших чинних нормативно правових актів.
Наказом №38- ОД від 17.12.2020 року визначено, що при виконанні посадових обов`язків водіями автотранспортних засобів ( автомобіля ШМД) сумлінно дотримуватися п.3.15 примірного Положення про водія виїзної бригади станції екстреної ( швидкої) медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 29.08.2008 №500 щодо зобов`язання водія бути одягненим в формений одяг, п.2.1 Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів №77, затверджену наказом в.о. начальника ОАГ ЗУОЗ від 30.09.2020 №234, а саме: прийшовши на роботу водій повинен переодягнутися в робочий одяг, для водіїв екстреної медичної допомоги костюм водія ЕМЖ та в залежності від пори року футболка, жилет або куртка утеплена водія ЕМД. Всім водіям забороняється приступати до роботи в брудному, не охайному, спортивному одязі.
Наказом КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської обласні Полтавської обласної ради» №91-к/тр від 10.05.2022 року ОСОБА_1 , було звільнено з роботи за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме: допущення ОСОБА_1 08.11.2021 року пошкодження закріпленого за ним автомобіля та перебування 27.04.2022 року на робочій зміні не в фірменому одязі.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував на протиправність наказу № 50-К від 28.04.2022 року, оскільки вважає, що ним не було допущено п. 1.2 посадової інструкції, так як відсутність формених штанів у позивача не вплинули на виконання ним посадових обов`язків.
У справі встановлено, що позивач отримав від роботодавця формений одяг. Разом з тим, штани з його форменого одягу були малого розміру, про що позивач неодноразово повідомляв роботодавця. Відповідач не заперечує, що 27.04.2022 року позивач був одягнений у формену куртку. Дана обставина свідчить про відсутність умислу в діях позивача.
Окрім того, перебування на робочому місці не в формених штанах, не свідчить про не виконання ним безпосередніх трудових обов`язків. Вказана обставина не потягла за собою негативних наслідків, чи будь якої шкоди підприємству або іншим особам.
Відповідач у справі не надав належних та допустимих доказів того, що ним було вирішено питання щодо видачі позивачу штанів належного розміру.
Крім того, роботодавець мав право не допустити ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків у зв`язку з відсутністю у нього спеціального одягу на робочому місці, а не застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани за самим фактом перебування на робочому місці без спецодягу.
Звільнення з роботи не є пропорційним покаранням за появу на роботі позивача без формених штанів, що відбувалось з об`єктивних на те причин. 
З огляду на викладене, оскільки відповідач не довів системність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, вірним є висновок суду про скасування наказів № 50-к від 28.04.2022 року та № 91-к/тр від 10.05.2022 про звільнення позивача та поновлення його на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку зібраним доказам.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник позивача – адвокат Гришко І.Ю. подала до суду апеляційної інстанції заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача надано суду Договір про надання правничої допомоги від 18.01.2023, акт виконаних робіт від 09.02.2023, квитанцію № 15 від 02.02.2023р., згідно якої за представництво інтересів у Полтавському апеляційному суді Шинкаренко М.В. сплатив гонорар 5000,00 грн. (а.с. 217-24).
З урахуванням складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі та відхилення апеляційної скарги, колегія суддів вважає що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн є обґрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України
п о с та н о в и в:
Апеляційну скаргу КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2022 року - залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» на користь   ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06 квітня 2023 року.

Головуючий суддя:                                                 Т.В. Одринська

Судді:                                                          П.С. Абрамов 
                                                                
В.П. Пікуль