ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/285/23 Справа № 203/43/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Єдаменко С.В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справупо апеляційній скарзі Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії –

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1  звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31.01.2019 вона стала власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З., за реєстром №109. 18 травня 2021 року вона звернулась до відповідача із заявою щодо виключення з обліку за її особовим рахунком № НОМЕР_1 суми заборгованості за послуги теплопостачання належної їй квартири в розмірі 98229,78 грн., яка утворилась з вини попередніх власників в період до 31 січня 2019 року, оскільки обов`язку сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги вона на себе не брала та не має наміру відповідати за борги попередніх власників квартири. 07 липня 2021 року відповідач своїм листом повідомив позивачку, що списання боргів за спожиті комунальні послуги чинним законодавством не передбачено, а облік за особовим рахунком ведеться окремими квартирами, а не за їх власниками. Позивачка зазначала, що чинним законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу, а дії відповідача є порушенням прав споживача. Тому позивач просила визнати незаконною відмову КП «Теплоенерго» ДМР щодо виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість попередніх власників квартири АДРЕСА_1 , яка виникла до 31.01.2019 року у розмірі 98229,78 грн.; зобов`язати КП «Теплоенерго» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири АДРЕСА_1 , яка виникла до 31.01.2019 рку в розмірі 98229,78 грн.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2022 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії – задоволено. Зобов`язано Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі 98 229 (дев`яносто всім тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 78 копійок. Стягнуто з Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Додатковим рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року визнано незаконною відмову Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради щодо виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить по праву власності ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі в сумі 98 229 (дев`яносто всім тисяч двісті двадцять дев`ять) гривень 78 копійок.
В апеляційній скарзі КП “Теплоенерго” ДМР, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення від  30 березня 2022 року, яким задоволено позовну вимогу  про зобов`язання Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі 98229 78 копійок; також апелянт ставить питання про ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Додаткове рішення місцевого суду у апеляційному порядку не оскаржується.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
       Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом, що 31 січня 2019 року між ТОВ “Рек Гамма” в особі генерального директора Кухтика О.П. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований в реєстрі за №109 (а.с. 13-14).
Право власності позивачки на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15).
20 травня 2021 року до КП «Теплоенерго» ДМР надійшла заява ОСОБА_1 про виключення із обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири АДРЕСА_1 , яка виникла до 31.01.2019 року в розмірі 98229,78 грн. (а.с. 10).
14 червня 2021 року КП “Теплоенерго” ДМР письмово повідомило ОСОБА_1 , що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Особовий рахунок № НОМЕР_1 , закріплений за квартирою АДРЕСА_1 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і виключення з цього господарського документу будь-яких сум є правом підприємства, але ніяким чином не обов`язком. 
Списання боргів за спожиті комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. 
Відповідно до викладеного, на особовому рахунку № НОМЕР_1 , закріпленому за адресою АДРЕСА_2 , ведеться облік за надані послуги централізованого теплопостачання та розрахунки за надані послуги безперервно незалежно від права власності (а.с. 8-9).
Згідно виписки за особовим рахунком № НОМЕР_1 значиться заборгованість в розмірі 98229,78 грн. При цьому, при відображенні розрахунків за оплату комунальних послуг з теплопостачання за час належності квартирі позивачці, відповідачем визначається підсумкове сальдо з урахуванням цієї заборгованості (а.с. 24-29).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №200/14925/15-ц(провадження №61-13874св18).
При цьому у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20) зроблено висновок, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу від 31 січня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_1 стала власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1 не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників квартири АДРЕСА_1 , на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам до 31 січня 2019 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу квартири, - місцевий суд дійшов правильного висновку про зобов`язання Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить по праву власності ОСОБА_1 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі 98229,78 грн. 
Колегія звертає увагу, що згідно п.1.5 Договору купівлі-продажу, зокрема, покупець та його представник повідомлені про наявність, на день укладення даного Договору заборгованості зі спожитих комунальних послуг у розмірі 105205,00 грн. (зокрема, заборгованість за теплопостачання - 93280,51 грн., заборгованість за технічне обслуговування ліфта 11924,52 грн.), без включення нарахувань за січень 2019 року, та гарантують відсутність будь-яких претензій зі свого боку щодо погашення Продавцем заборгованості зі спожитих комунальних послуг за період, коди нерухомим майном володіли інші особи, тобто до 11 липня 2018 року.
Разом з тим, вказаний пункт Договору регулює відносини між продавцем та покупцем за договором купівлі-продажу та не доводить обов`язку позивача погашати заборгованість попередніх власників перед відповідачем, яка сформувалась за період до набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру.
Щодо доводів апеляційної скарги, що зобов`язання відповідача здійснити виключення заборгованості не передбачено чинним законодавством як належний спосіб судового захисту прав, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 – на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 1 вересня 2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20), а також у постанові від 26 січня 2022 року у справі №201/11406/20 (провадження №61-18079св21).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21), вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається апеляційним судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).
У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.
З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання КП “Теплоенерго” ДМР виключити з обліку за її особовими рахунками заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року, є обґрунтованими та відповідають критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачами до 31 січня 2019 року.
Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі №312/44/20 (провадження №61-13033св20).
Інші доводи апеляційної скарги фактично дублюють позицію відповідача у суді першої інстанції, були предметом дослідження в місцевому суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що в апеляційному порядку оскаржене рішення місцевого суду від 30.03.2022 року, яким задоволено одну позовну вимогу про зобов`язання КП «Теплоенерго» ДМР виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить по праву власності ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі 98229,78 грн.
За змістом та доводами апеляційної скарги від 03 червня 2022 року, додаткове рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2022 року про визнання незаконною відмову КП «Теплоенерго» ДМР щодо виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить по праву власності ОСОБА_1 заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі в сумі 98229,78 грн., - в апеляційному порядку не оскаржується.
Крім того, доводи апеляційної скарги, зокрема, не містять обґрунтування щодо непогодження з протокольною ухвалою суду першої інстанції від 30 березня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження; суд апеляційної інстанції розглядає справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України. 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду від 30 березня 2022 року – без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради – залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2022 року про задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , заборгованість попередніх власників квартири за період до 31 січня 2019 року в сумі 98229 (дев`яносто всім тисяч двісті двадцять дев`ять грн.) 78 копійок, - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 07 квітня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова