Постанова
Іменем України
 
06 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 638/11103/20
провадження № 61-11389св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство «Жовтневе лісове господарство»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року у складі судді Семіряда І. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І., Чумак О. В.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся з позовом до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» (далі - ДП «Жовтневе лісове господарство») про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 13 травня 2016 року працював на посаді начальника відділу кадрового забезпечення та юридично - організаційної роботи ДП «Жовтневе лісове господарство». 20 липня 2020 року наказом № 783-к його звільнено, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників та на підставі наказу від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору», наказу від 15 квітня 2020 року № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством», наказу від 07 травня 2020 року № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп», протоколу засідання профспілкової організації ДП «Жовтневе лісове господарство» від 05 червня 2020 року № 22. Позивач вважає ці накази незаконними, а звільнення безпідставним.
Так, наказ від 15 квітня 2020 року № 68 виданий за три місяці до дати скорочення (16 липня 2020 року), голові профкому відповідачем направлено повідомлення про проведення реформування і оптимізації виробництва та управління підприємства від 15 квітня 2020 року, до якого додано копію цього наказу. Однак, підставою для видання наказу від 15 квітня 2020 року № 68 була, зокрема, постанова Кабінету Міністрів України № 291 від 22 квітня 2020 року про продовження в Україні карантину, яка прийнята після видання спірного наказу. Вважає, що відповідач дійсно мав намір провести скорочення саме 16 липня 2020 року, проте видання наказу від 15 квітня 2020 року - до прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 22 квітня 2020 року, здійснено для виконання відповідачем вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки. їх права та гарантії діяльності». Крім того, наказ підписаний посадової особою, яка не мала на це відповідних повноважень, а саме в. о. директора Діденко Д. О., який обіймає посаду головного інженера, а відповідно до статуту ДП «Жовтневе лісове господарство» у випадку відсутності директора його обов`язки покладаються на головного лісничого і лише у випадку відсутності головного лісничого - на головного інженера.
Наказ від 07 травня 2020 року № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп» був виданий відповідачем на підставі сфальсифікованого ним наказу від 15 квітня 2020 № 68. 
Наказ від 14 липня 2020 року, виданий під час перебування позивача на лікарняному. Зазначив, що 15 липня 2020 позивач отримав від відповідача засобами електронного зв`язку копію листа, яким повідомлялось про звільнення його з посади начальника відділу кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи на підставі наказу від 14 липня 2020 року та пропонувалось забрати трудову книжку. 20 липня 2020 року ОСОБА_1 прибув до відповідача з метою отримання трудової книжки, надав оригінал листка непрацездатності, після чого його було повідомлено, що наказ від 14 липня 2020 року буде змінено та через деякий час його ознайомили з іншим наказом від 20 липня 2020  року  № 783-к у встановленому порядку. Позивач зазначив, що факт звільнення його за наказом від 14 липня 2020 року № 748-к підтверджується діями відповідача щодо здійснення 16 липня 2020 року з позивачем розрахунку з виплати вихідної допомоги у зв`язку із скороченням та компенсації за невикористану відпустку. На думку позивача, його звільнення 20 липня 2020 року є формальним. Наказ від 20 липня 2020 року № 783-к виданий на підставі неправомірних наказів, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Крім того, позивач вказав, що його вивільнення відбулось з порушенням вимог КЗпП України, які регламентують процедуру скорочення працівників. Посада провідного інженера з підготовки кадрів не підлягала скороченню, а виводилася з відділу під пряме підпорядкування директора, у зв`язку з чим позивач мав право претендувати на заняття цієї посади, як працівник, який має відповідну освіту і досвід та який більше чотирьох років керував відділом, до якого входила ця посада. Однак відповідач не провів будь-якого відбору серед працівників щодо наявності у них переважного права на залишення на роботі. Натомість, на посаді інженера відповідачем був залишений працівник ОСОБА_2 , яка має менший стаж та іншу освіту. На думку позивача, таке рішення викликано упередженим ставленням керівника до нього. Упередженість також підтверджується тим, що ОСОБА_1 раніше було звільнено та у подальшому поновлено на роботі рішенням суду.
Розгляд первинною профспілковою організацією подання на звільнення носило формальний характер та відбувалось без участі позивача, який на дату засідання перебував у відпустці. 
Позивач просив:
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 15 квітня 2020 року № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством» незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 07 травня 2020 року № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп» незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору» незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 20 липня 2020 року № 783-к «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
поновити ОСОБА_1 на роботі у ДП «Жовтневе лісове господарство» на посаді начальника відділу кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 21 липня 2020 року;
зобов`язати ДП «Жовтневе лісове господарство» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2020 року по дату прийняття рішення суду про поновлення на роботі;
стягнути з ДП «Жовтневе лісове господарство» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681,60 грн. 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося за попередньої згоди Первинної профспілкової організації ДП «Жовтневе лісове господарство»; ні на момент попередження про наступне звільнення, ні на момент звільнення з посади будь-яких вакансій, які б відповідали рівню освіти та кваліфікації позивача, не було; ДП «Жовтневе лісове господарство» дотрималось приписів частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та щодо запропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, що не заперечувалось позивачем. Таким чином, ОСОБА_1 звільнено відповідно до наказу про звільнення № 783-к від 20 липня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням вимог, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.
Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачем не запропоновано позивачу посаду інженера з кадрових питань, суд першої інстанції відхилив, оскільки вказана посада не підлягала скороченню відповідно до наказу № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством» і на день звільнення ОСОБА_1 не була вакантною.
Суд першої інстанції зазначив, що посилання ОСОБА_1 на те, що його фактично звільнено під час перебування на лікарняному наказом № 748-к від 14 липня 2020 року, спростовуються наказом № 783-к від 20 липня 2020 року, яким враховано лікарняний лист серія АДР №617254 від 06 липня 2020 року, змінено дату звільнення ОСОБА_1 . Здійснено перерахунок сум, належних ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум. З цих підстав суд першої інстанції вважав необґрунтованими посилання позивача на те, що розрахунок у зв`язку зі скороченням, який здійснений відповідачем 16 липня 2020 року, свідчить про фактичне звільнення позивача 15 липня 2020 року. 
Також суд першої інстанції відхилив посилання позивача на розгляд первинною профспілковою організацією подання на звільнення без його участі, оскільки ОСОБА_1 неодноразово викликався на засідання, отже роботодавцем дотримано вимоги статті 43, статті 252 КЗпП України та частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Суд першої інстанції вважав безпідставними посилання ОСОБА_1 на його переважне право на залишення на роботі, оскільки переважне право враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, а в даному випадку мало місце скорочення посади начальника відділу кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи, яка була єдиною в ДП «Жовтневе лісове господарство», аналогічних вакантних посад, чи посад, на яких виконують таку ж роботу, що і позивач, у штаті не було, а тому відсутні обставини, за яких роботодавець міг урахувати таке право позивача.
Щодо вимог позивача про скасування наказу від 15 квітня 2020 року № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством» суд першої інстанції вказав, що посилання в наказі на постанову Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року, в той час як сам наказ видано 15 квітня 2020 року, не свідчить про незаконність цього наказу, так як судом встановлено, що на ДП «Жовтневе лісове господарство» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, і це супроводжувалось скороченням чисельності та штату працівників. Щодо посилань позивача на підписання цього наказу особою, яка не мала повноважень виконувати обов`язки директора, то вони спростовуються матеріалами справи (листом Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 07 травня 2021 року за № 06.01-19/К-21/ЗПІ-21).
Суд апеляційної інстанції, погодившись з рішенням суду першої інстанції, зазначив, що згідно наказу № 68 від 15 квітня 2020 року у відповідача відбулась ліквідація відділу кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи із скороченням посад начальника відділу та провідного юрисконсульта, посади провідного інженера з підготовки кадрів та інженера І категорії з комп`ютерних технологій виведено з відділу кадрового забезпечення та юридично-організаційної роботи у підпорядкування директору підприємства, а право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати частково рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити наступні позовні вимоги:
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору» незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство» від 20 липня 2020 року № 783-к «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання;
поновити ОСОБА_1 на роботі у ДП «Жовтневе лісове господарство» на посаді начальника відділу кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи з 21 липня 2020 року;
зобов`язати ДП «Жовтневе лісове господарство» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2020 року по дату прийняття рішення суду про поновлення на роботі.
Касаційна скарга мотивована тим, що звільнення позивача відбувалося з порушенням вимог КЗпП України, які регламентують процедуру скорочення працівників. Позивач зазначає, що наказом № 68 від 15 квітня 2020 року «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством» відділ з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи ліквідувався з 16 липня 2020 року, тобто останнім днем функціонування відділу було 15 липня 2020 року. Посада провідного інженера з підготовки кадрів з 16 липня 2020 року виводилась з відділу під пряме підпорядкування директора. Тобто, на думку позивача, виведення з 16 липня 2020 року зі складу вже не існуючого відділу посади провідного інженера з підготовки кадрів було неможливим, оскільки спочатку відповідач ДП «Жовтневе лісове господарство» повинен був вивести ці одиниці з його складу, тобто здійснити певну реорганізацію структури відділу, а вже потім здійснити його ліквідацію. Вважає, що виходячи з аналізу положень частини другої статті 40, статті 42 та частини другої статті 49-2 КЗпП України, позивач мав право претендувати на заняття введеної з 16 липня 2020 року посади провідного інженера з підготовки кадрів, як працівник, який має відповідні освіту, кваліфікацію, досвід роботи та який більш чотирьох років керував відділом, до якого входила аналогічна посада. Таким чином, на думку позивача, відповідач спочатку повинен був вирішити питання хто саме з працівників відділу має переважне право на залишення на роботі та лише після цього запропонувати такому працівнику переведення на іншу роботу (посаду). Вказує, що наведені факти порушення відповідачем вимог статті 42 КЗпП України повністю підтверджуються наданим на ім`я позивача листом Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області від 22 грудня 2020 року                                                  № К-1568/02.03/12.-08/ НОМЕР_1 , у якому зазначено, що в порушення вимог статті 42 КЗпП України адміністрацією ДП «Жовтневе лісове господарство» не надано жодних документів, які підтверджують факт розгляду переважного права на залишення на роботі, якому суди не надали оцінки.
Висновок суду першої інстанції про те, що застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади, є помилковим. 
Висновок суду апеляційної інстанції про те, що у зв`язку з ліквідацією відділу та виведенням посади провідного інженера з підготовки кадрів у підпорядкування директору підприємства, право, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України не застосовується, оскільки переважне право на залишенні на роботі не є тотожним праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах, позивач також вважає помилковим. Вказує, що посада провідного інженера з підготовки кадрів відповідачем була лише виведена з відділу, але при цьому вона не вводилася до жодного нового структурного підрозділу підприємства. У матеріалах справи відсутні наказ про переведення працівника, який до цього обіймав у відділі посаду інженера з підготовки кадрів, нова посадова інструкція інженера з підготовки кадрів, тобто не має доказів того, що виникла нова посада у новоствореному підрозділі відповідача.
Також зазначає, що суди не відхилили доводи щодо порушення відповідачем частин третьої, восьмої та дев`ятої статті 83 ЦПК України через те, що відповідач у встановлений судом строк не подав відзив на позовну заяву та докази, що підтверджують заперечення проти позову, клопотання про долучення доказів разом з його заявою, було подано представником відповідача лише 21 жовтня 2020 року без будь-яких пояснень щодо поважності причин їх неподання, копії доказів, які були надані до суду першої інстанції відповідачем разом з клопотанням від 21 жовтня 2020 року були отримані позивачем безпосередньо у судовому засіданні 04 листопада 2020 року. 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про те, що судові рішення оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання наказів ДП «Жовтневе лісове господарство» від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору», від 20 липня 2020 року № 783-к «Про звільнення ОСОБА_1 » незаконними та такими, що підлягають скасуванню з моменту їх видання, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому в іншій частині не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 638/11103/20 з суду першої інстанції.
У лютому 2023 року справа № 638/11103/20 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2023 року клопотання філії «Жовтневе лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» повернуто без розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 22 листопада 2022 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, від 13 липня 2022 року у справі № 201/7705/19 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України)
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_1 з 13 травня 2016 року працював у ДП «Жовтневе лісове господарство» на посаді начальника відділу з кадрового забезпечення та юридично-організаційної роботи.
15 квітня 2020 року ДП «Жовтневе лісове господарство» виданий наказ № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством». Зазначеним наказом, зокрема, з 16 липня 2020 року виведено з відділу з кадрового забезпечення юридично-організаційної роботи посади у підпорядкування директора підприємства: провідний інженер з підготовки кадрів, інженер 1 категорії з комп`ютерних систем. З 16 липня 2020 року ліквідовано відділ з кадрового забезпечення юридично-організаційної роботи. Скорочено посади начальника відділу - одна посада та провідного юрисконсульта - одна посада.
15 квітня 2020 року в. о. директора ДП «Жовтневе лісове господарство» повідомлено голову профспілкового комітету ДП «Жовтневе лісове господарство», що на підприємстві буде проводитись реформування і оптимізація виробництва та управління підприємством.
07 травня 2020 року ДП «Жовтневе лісове господарство» прийнято наказ № 90 «Про скорочення чисельності працівників ДП «Жовтневий лісгосп», яким зокрема, з 16 липня 2020 року скорочено посаду і виключено зі штатного розпису - начальника відділу з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи.
12 травня 2020 року в. о. директора Діденко Д. О. направив ОСОБА_1 попередження «Про звільнення у зв`язку з реформуванням, оптимізацією виробництва і управління підприємством». Цим же листом запропоновано ОСОБА_1 роботу за професіями рамник, верстатник і підсобний робітник переробних дільниць Валківського, Люботинського, Коломацького та Мереф`янського лісництв. Попередження отримано ОСОБА_1 14 травня 2020 року.
Наказом ДП «Жовтневе лісове господарство» від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору» звільнено 15 липня 2020 року ОСОБА_1 - начальника відділу з кадрового забезпечення юридично-організаційної роботи, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
15 липня 2020 року директором ДП «Жовтневе лісове господарство» ОСОБА_1. направлено лист за № 10-07/760, яким запропоновано забрати трудову книжку або надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою. Лист направлено з описом вкладення на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
20 липня 2020 року наказом ДП «Жовтневе лісове господарство» № 783-к враховано лікарняний лист серія АДР № 617254 від 06 липня 2020 року, змінено дату звільнення ОСОБА_1 , звільнено ОСОБА_1 з займаної посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України з 20 липня 2020 року, здійснено перерахунок сум, належних ОСОБА_1 , з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до штатного розпису працівників апарату управління ДП «Жовтневе лісове господарство» з 07 травня 2020 наявна посада інженера з підготовки кадрів, кількість одиниць - одна. Зазначена посада не підлягала скороченню, відповідно до наказу № 68 «Про реформування, оптимізацію виробництва і управління підприємством».
З наданої представником відповідача копії трудової книжки № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що остання прийнята на посаду провідного інженера з підготовки кадрів 19 вересня 2018 року, інших записів трудова книжка не містить.
Листом Головного управління Держпраці у Харківській області від 22 грудня 2020 року № К-1568/02.03/12-08/ НОМЕР_1 повідомлено, що запрошенням від 26 травня 2020 року № 3/7 первинна профспілкова організація «ДП «Жовтневе лісове господарство», ОСОБА_1 запрошено на розширене засідання профспілкового комітету та адміністрації для розгляду подання від 25 травня 2020 року № 10-07/570(3) «Про отримання згоди на звільнення за частиною 1 статті 40 КЗпП України». Запрошення було направлено поштовим відправленням, у зв`язку з неможливістю вручення. Запрошенням від 03 червня 2020 року № 1/21 первинна профспілкова організація повторно запрошувала ОСОБА_1 на розширене засідання профспілкового комітету та адміністрації для розгляду подання «Про отримання згоди на звільнення за частиною 1 статті 40 КЗпП України». Запрошення направлено телеграмою 03 червня 2020 року. З витягу протоколу засідання Первинної профспілкової організації від 05 червня 2020 року постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 , з наданням йому гарантій і компенсацій, передбачених законодавством.
Позиція Верховного Суду
У частині шостій статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. 
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).
Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».
Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40, пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 761/9832/21 (провадження № 61-11984св22) зазначено, що:
«за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21 (провадження № 61-5659св22) зазначено: «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 463/3825/21 (провадження № 61-5391св22) зазначено, що: «Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.
Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. […] застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади. Оскільки посада, яку займала позивач, у відповідача була єдиною й будь-яка перевага в цьому випадку не могла бути реалізована, тому у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та застосування статті 42 КЗпП України»
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається;
суди правильно встановили, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення чисельності і штату працівників. Позивач не заперечував цих обставин;
суди обґрунтовано вважали, що  ОСОБА_1 звільнено відповідно до наказу № 783-к від 20 липня 2020 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з дотриманням вимог, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, оскільки ДП «Жовтневе лісове господарство» персонально попереджено позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, позивачу запропоновано всі наявні вакансії та роботи на тому самому підприємстві, від переведення на які позивач відмовився. Позивачем не заперечувалось щодо його персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та щодо запропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві;
встановивши, що посада, яку займав позивач, у відповідача була єдиною, суди обґрунтовано відхилили твердження позивача про переважне право на залишення його на роботі на посаді провідного інженера з підготовки кадрів та зробили правильний висновок про те, що застосування статті 42 КЗпП України можливе серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади;
суди встановили, що відповідачем дотримано вимоги статті 43 КЗпП України щодо отримання попередньої згоди Первинної профспілкової організації ДП «Жовтневе лісове господарство» щодо розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів.
Щодо доводів касаційної скарги про незаконність наказів від 14 липня 2020 року № 748-к «Про припинення трудового договору» та від 20 липня 2020 року № 783-к «Про звільнення ОСОБА_1 » через те, що:
відділ з кадрового забезпечення і юридично-організаційної роботи ліквідувався з 16 липня 2020 року, тобто останнім днем функціонування відділу було 15 липня 2020 року;
посада провідного інженера з підготовки кадрів з 16 липня 2020 року виводилась з відділу під пряме підпорядкування директора, тобто, на думку позивача, виведення з 16 липня 2020 року зі складу вже не існуючого відділу посади провідного інженера з підготовки кадрів було є неможливим, оскільки спочатку відповідач ДП «Жовтневе лісове господарство» повинен був вивести ці одиниці з його складу, тобто здійснити певну реорганізацію структури відділу, а вже потім здійснити його ліквідацію, колегія суддів зазначає таке.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 позов про визнання незаконними та скасування наказів від 14 липня 2020 року № 748-к, 20 липня 2020 року № 783-к мотивував наступним: наказ від 14 липня 2020 року № 748-к виданий під час перебування позивача на лікарняному; розрахунок з позивачем у зв`язку із скороченням проведено 16 липня 2020 року, тобто фактично звільнення відбулося за наказом від 14 липня 2020 року № 748-к; вивільнення відбулось з порушенням вимог КЗпП України - посада провідного інженера з підготовки кадрів не підлягала скороченню, у зв`язку з чим позивач мав право претендувати на заняття цієї посади, як працівник, який має відповідну освіту і досвід та який більше чотирьох років керував відділом, до якого входила ця посада; відповідач не провів будь-якого відбору серед працівників (позивачем та ОСОБА_2 , яка займала посаду провідного інженера з підготовки кадрів) щодо наявності у них переважного права на залишення на роботі; раніше ОСОБА_1 було звільнено та у подальшому поновлено на роботі рішенням суду; розгляд первинною профспілковою організацією подання відповідача на звільнення позивача носило формальний характер та відбувалось без участі позивача.
Згідно частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Таким чином, оскільки звернувшись до суду з цим позовом, позивач аргументами, викладеними в касаційній скарзі щодо спірних наказів, позовну заяву не мотивував, а згідно з частиною другою статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, аргументи касаційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.
Доводи касаційної скарги про те, що:
є помилковим висновок суду першої інстанції про застосування статті 42 КЗпП України серед працівників, які обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади; 
порушення відповідачем вимог статті 42 КЗпП України підтверджуються наданим на ім`я позивача листом управління з питань праці Головного управління Держпраці у Харківській області від 22 грудня 2020 року                                           № К-1568/02.03/12.-08/ НОМЕР_1 ,
колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у вказаному листі зазначено про те, що адміністрацією ДП «Жовтневе лісове господарство» в порушення вимог статті 42 КЗпП України «не надано жодних документів, які підтверджують факт розгляду у відношенні Вас переважного права на залишення на роботі», тобто не констатовано переважне право позивача на залишення на роботі на посаді провідного інженера з підготовки кадрів, як стверджує позивач, посада, яку займав позивач, у відповідача була єдиною, тому у відповідача не було підстав для з`ясування наявності у позивача переважного права на залишення на роботі та застосування статті 42 КЗпП України. 
Доводи касаційної скарги в частині допущених судами порушень норм процесуального права безпідставні.
Частинами третьою, восьмою, дев`ятою статті 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
17 серпня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова відкрито загальне позовне провадження за позовною заявою  ОСОБА_1 доДП «Жовтневе лісове господарство» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Копія цієї ухвали отримана відповідачем 24 вересня 2020 року;
21 жовтня 2020 року до суду надійшло клопотання ДП «Жовтневе лісове господарство» про долучення доказів. Обґрунтувань неможливості їх подання у строк, встановлений законом, з причин, що не залежали від нього, відповідач у клопотанні не виклав;
до вказаного клопотання були долучені докази, які стосувалися попереднього звільнення позивача та були покладені в основу рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2018 року та постанови Харківського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у справі №638/8243/18; притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ; копія листа від 15 липня 2020 року, копія витягу з книги реєстрації наказів, копія наказу № 324-к, а також докази, додані позивачем до позовної заяви (копія попередження № 494 від 12 травня 2020 року, копії наказів № 748-к від 14 липня 2020 року та № 783-к від 20 липня 2020 року);
оскільки ці докази були отримані ОСОБА_1 в суді першої інстанції, докази стосувалися питання попереднього незаконного звільнення позивача, які покладені в основу судових рішень в іншій справі, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, інші докази, які судами не були покладені в основу оскаржуваних рішень, а також докази, які були додані позивачем до позовної заяви, подання їх з порушенням частин третьої, восьмої, дев`ятої статті 83 ЦПК України, не впливають на правильність висновків судів про відмову у задоволенні позовних вимог у цій справі. Відсутність в оскаржуваних судових рішеннях мотивів стосовно заперечень ОСОБА_1 щодо клопотання відповідача про долучення доказів, також не призвело до неправильного вирішення спору. 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів не встановила.
Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 755/14564/18, від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, від 13 липня 2022 року у справі № 201/7705/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 946/6628/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 723/822/20, постанову Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, суд відхиляє, оскільки фактичні обставини справи у цій справі та фактичні обставини у постановах, на які посилається позивач, є різними.
Отже, суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно дослідили наявні у справі докази та надали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального і процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
З урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року у справі № 761/9832/21 (провадження № 61-11984св22), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 463/3825/21 (провадження № 61-5391св22), доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції в оскарженій частині залишити без змін, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про визнання незаконними та скасування наказів ДП «Жовтневе лісове господарство» від 14 липня 2020 року № 748-К та від 20 липня 2020 року № 783-К, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                          Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                            М. М. Русинчук