ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3996/23 Справа № 202/5350/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року                         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -
в с т а н о в и л а:

       У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі — ПрАТ «СК«АРКС») про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, мотивуючи його тим, що 09 листопада 2020 року за адресою: м.Дніпро пр.Слобожанський, район ЛЕП №554, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла МТ-10-36, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням, та транспортного засобу Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 .
       Вказував, що вина водія  ОСОБА_2 була встановлена постановою суду. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «АРКС».
       Зазначав, що в результаті ДПТ його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Відповідачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 10 401,24 грн. на підставі висновку №8000 судового експерта Крутінь В.І. 

       Посилаючись на те, що він не погоджуючись із визначеною вартістю та висновком (оскільки ОСОБА_4 було оглянуто пошкоджений автомобіль не в умовах СТО та поверхово) ним було ініційовано повторний огляд пошкодженого транспортного засобу в умовах СТО та запрошено представників відповідача. Внаслідок повторного огляду транспортного засобу судовим експертом Дроздовим Ю.В. було складено 15 грудня 2020 року експертний висновок №3112/20/20, у відповідності до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу, становить 24 982,30 грн., а тому просив суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 14 851,06 грн. (що є різницею між встановленим розміром шкоди та фактично сплаченою сумою); пеню за період з 03 березня 2021 року по 03 червня 2021 року у розмірі 515,34 грн.; три відсотки річних у розмірі 110 грн.; інфляційні втрати у розмірі 247,88 грн.; витрати на проведення автотоварознавчої експертизи 1 600,00 грн., усього стягнути 17 054, 28 грн. та судовий збір. 
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК«АРКС», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно з`ясовано, а позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи. Наголошували на тому, що ними на підставі висновку №8000 від 11 грудня 2020 року, складеного судовим експертом Крутінь В.І., виплачено позивачу вартість матеріального збитку у розмірі 10 401,24 грн. Висновок експерта Дроздова Ю.В. №3112/20/0 від 15 грудня 2020 року, на який посилається позивач, обґрунтовуючи розмір заявлених позовних вимог, немає жодних переваг перед висновком, на підставі якого, ними було сплачено страхове відшкодування. Крім того, суд не мотивував в судовому рішенні підстав відхилення висновку експерта №240, за результатами проведення автотоварознавчої експертизи у даній справі. В той же час судом безпідставно було винесено ухвала ту призначено по даній справі ще одну судову транспортно-товарознавчу експертизу та в основу рішення покладено отриманий за її результатами висновок № 2737/22 від 19 вересня 2022 року.
       20 березня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що ним надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заподіяної йому шкоди. Розмір завданої йому матеріальної шкоди додатково підтверджено висновком судової експертизи № 2737-22 від 19 вересня 2022 року, який жодним чином не спростований відповідачем. У відзиві позивач попросив стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу адвоката за розгляд справи у розмірі 3 000 грн.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі становить 17 054,28 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 грудня 2020 року постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, у справі №202/7158/20, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанова набрала чинності 22 грудня 2020 року.
       Вказаним вище судовим рішенням було встановлено, що 09 листопада 2020 року о 15 год. 10 хв. в м. Дніпро по пр. Слобожанський, біля ЛЕП № 553, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом МТ 10-36, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з авто Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який зупинився попереду, після чого водій транспортного засобу МТ 10-36, реєстраційний номер НОМЕР_1 , продовжив некерований рух та скоїв зіткнення з авто Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушено вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП.
       Транспортний засіб МТ-10-36, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застраховано ПрАТ «СК «АРКС», поліс ЕР/182048954, який діяв з 25 квітня 2020 року по 24 квітня 2021 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну – 130 000 грн., розмір франшизи – 0,00 грн., страхувальник – ОСОБА_2 
       Власником транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 
       13 листопада 2020 року позивач поставив до відома відповідача про настання ДТП.
       13 листопада 2020 року експертом–товарознавцем Крутінем В.І. здійснено огляд транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за результатом якого складено протокол огляду ТЗ, згідно якого було встановлено наступний характер та об`єм пошкоджень ТЗ, а також зазначено про можливі приховані дефекти. Протокол підписано експертом ОСОБА_4 та зазначено прізвище та ініціали позивача « ОСОБА_1 ».
       11 грудня 2020 року експертом–товарознавцем Крутінем В.І. було складено висновок №8000, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 10 401,24 грн.
       У зв`язку із чим, відповідачем узгоджено страхове відшкодування позивачу у розмірі 10 401,24 грн.
       01 грудня 2020 року представником позивача на адресу ПрАТ «СК «АРКС» було направлено кілька заяв/повідомлень, а саме: заява про анулювання усіх попередніх заяв поданих ОСОБА_1 ; повідомленням про ДТП; заява про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, що сталась 9 листопада 2020 року, запрошення 10 грудня 2020 року о 12 год.00 хв. на незалежну повторну експертизу пошкодженого авто Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , (у зв`язку із виявленням скритих пошкоджень, які не були зафіксовані при первинному огляді ТЗ).
       Так, 10 грудня 2020 року судовим експертом Дроздовим Ю.В., в присутності власника КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу. Сторона відповідача свого представника не забезпечила.
       15 грудня 2020 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. було складено висновок №3112/20/20 для подачі в суд та/або страхову компанію, згідно якого вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових частин КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 24 982,30 грн з ПДВ та 23 340,42 грн без ПДВ.
       15 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_5 отримано кошти у розмірі 1 600,00 грн. за складання висновку експерта №3112/20/20.
       17 грудня 2020 року відповідачем здійснено переказ коштів у розмірі 10 401,24 грн у якості страхового відшкодування.
       13 січня 2021 року представником позивача на адресу відповідача надіслано лист, згідно якого останній просив здійснити доплату страхового відшкодування згідно висновку експерта ОСОБА_5 та надати документи на підставі яких страховою компанією було оцінено розмір шкоди.
       У відповідь на вказане вище звернення, відповідач надав заяву про страхове відшкодування по справі, також повідомив про неможливість задоволення вимоги, а саме здійснення доплати.
       В ході судового розгляду стороною відповідача було долучено висновок експерта №240 судового експерта, за яким вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах станом на 09 листопада 2020 року, складає величину 10 446,72 грн. Вказаний висновок було проведено, у зв`язку із неможливістю надання для огляду досліджуваного автомобіля, на підставі наданих документів, а саме: копія свідоцтва про реєстрацію автомобіля, фотозображення пошкодженого автомобіля КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в електронному вигляді та протокол огляду ТЗ від 13 листопада 2020 року (складеного та підписаного експертом автотоварознавцем Крутінем В.І.).
       За клопотанням сторони позивача та на виконання ухвали суду Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено 19 вересня 2022 року висновок №2737-22, за матеріалами даної цивільної справи та вихідних даних висновку експерта №3112/20/20 від 15 грудня 2020 року, підготовленого судовим експертом Дроздовим Ю.В. За результатом виноску №2737-22 вартість матеріального збитку, станом на 9 листопада 2020 року, заподіяного позивачу, як власнику КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталась 9 листопада 2020 року, складає 28 506,30 грн.
       Позивачем сплачено суму у розмірі 8 494, 65 грн за виконання висновку №2737-22.
       У відповідності до розрахунку заборгованості, складеного стороною позивача, 3 проценти річних складає 110,00 грн., пені – 515,34 грн. та інфляція – 247,88 грн. Розрахунок здійснено на підставі наступних вихідних даних: дата виникнення заборгованості – 03 березня 2021 року, дата розрахунку – 03 червня 2021 року, сума боргу – 14 581, 06 грн., розмір пені – подвійна облікова ставка НБУ.
       Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, дослідивши надані стороною відповідача висновки експертних досліджень: №240 та №8000, які були складені на підставі вихідних даних, а саме: протоколу огляду, складеного 13 листопада 2020 року експертом автотоварознавцем Крутінем В.І., відхилив їх. Вказав про те, що зауважень та/або будь-яких заперечень по суті висновку №3112/20/20 від 15 грудня 2020 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., протоколу огляду, стороною відповідача не зазначено. В той же час, позивач виявив бажання скористатись правом на проведення судової товарознавчої експертизи. У відповідності до висновку №2737-22, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз та складеним 19 вересня 2022 року, вартість матеріального збитку, станом на 09 листопада 2020 року, заподіяного позивачу, як власнику КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталась 09 листопада 2020 року, складає 28 506,30 грн. У зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в межах позовних вимог. 
       Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
       Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
       Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.
       Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.
       Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
       За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
       Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
       Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України). 
       Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.
       Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
       Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.
       Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
       У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).
       Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20).
       Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону №1961-IV).
       Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону №1961-IV).
       Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Відповідно до статті 28 даного Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
       Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 не погодився з розміром страхового відшкодування. 
       Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування – це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
       За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
       Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
       Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.
       З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
       Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі №6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
       При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).
       Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
       Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).
       Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
       За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
       Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
       Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
       У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
       Обов`язок доведення розміру заподіяної позивачу шкоди покладається саме на нього.
       Відповідач при виплаті позивачу суми страхового відшкодування у розмірі 10 401,24 грн. на підставі страхового акту №ARX2681155 від 15 грудня 2020 року, керувався висновком експерта–товарознавця Крутіня В.І. №8000 від 11 грудня 2020 року, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 10 401,24 грн (т.1 а.с.105- 119). 
       У вказаному висновку не зазначено про попередження експерта про кримінальну відповідальність. 
       Крім того, пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.
       Пунктом н) 4.4. Методики - у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, в тому числі, така інформація: відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.
       Пунктом 5.5. Методики - під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен, втому числі, ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
       В акті огляду автомобіля, який є додатком до висновку, який не підписаний власником, вказано про можливі приховані дефекти. 
       В свою чергу на підтвердження розміру відшкодування майнової шкоди, позивачем надано висновок експерта №3112/20/20 ОСОБА_5 складений 15 грудня 2020 року судовим експертом, попередженим про кримінальну відповідальність. У відповідності до якого вартість матеріального збитку, з урахуванням зносу, становить 24 982,30 грн (т.1 а.с.31-55). 
       Положеннями частин першої, шостої, сьомої статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
       У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством
       У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
       Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N42/5/2092 (далі - Методика).
       Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
       За клопотанням сторони позивача, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2022 року призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. На вирішення експертів поставлене наступне питання: Яка вартість матеріального збитку станом на 09 листопада 2020 року, заподіяного позивачу ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 9 листопада 2020 року?.
       На виконання ухвали суду Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено 19 вересня 2022 року висновок №2737-22, вартість матеріального збитку, станом на 09 листопада 2020 року, заподіяного позивачу, як власнику КТЗ Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП, що сталась 09 листопада 2020 року, складає 28 506,30 грн (т.2 а.с.40-59). 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 травня 2022 року про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи в апеляційному порядку не оскаржував, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що судом безпідставно було задоволено клопотання про призначення експертизи та як наслідок прийнято висновок складений на підставі вказаної ухвали до уваги. 
       Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). 
       З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині прийняття до уваги висновку наданого на підставі ухвали суду. 
       Посилання апеляційної скарги на те, що ними було надано висновок експерта №40, складений експертом Сумцовим С.С. 22 листопада 2021 року, як підстава для задоволення апеляційної скарги не може бути прийнята до уваги, оскільки судом не встановлено переваги вказаного висновку над висновком наданим на підставі ухвали суду. 
       Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29–30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.
       Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
       При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).
       Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
       Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
       Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
       З врахуванням того, що у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовлено, а позивачем надано відповідні належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції (складання відзиву на апеляційну скаргу), колегія суддів вважає за можливе стягнути відповідача з ПрАТ «СК«АРКС» на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення. 

       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 січня 2023 року залишити без змін. 

       Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 21 квітня 2023 року.

               Головуючий:                                                Е.Л.Демченко 

               Судді:                                                        Т.Р.Куценко 

                                                                               М.О.Макаров