Справа № 132/3796/21
Провадження № 22-ц/801/564/2023
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ставнійчук С. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2023 року	Справа № 132/3796/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Берегового О.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2022 року, ухвалене суддею Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В.,
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2021 року позивач Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за овердрафтом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.02.2020 між сторонами було укладено Заяву-Договір №2020/І_С/223-000881 про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками.
Підписавши Заяву-Договір клієнт уклав кредитний договір №2020/ОВР/223-000205, строк кредитування 12 місяців. Відповідно до Договору банк встановив на картковому рахунку клієнта можливу суму кредиту в розмірі 300 000,00 грн, орієнтовна сума кредиту 10 000,00 грн, процентна ставка 36 % річних, процентна ставка за прострочену заборгованість - 48 % річних.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. Разом з тим відповідач допустив заборгованість за користування овердрафтом станом на 23.07.2021 розмір якої становить 7595,48 грн, з яких: 5067,45 грн. – заборгованість по кредиту (поточна); 1276,65 грн заборгованість по кредиту (прострочена); 187,22 грн – заборгованість по процентах (поточна); 1064,16 грн – заборгованість по процентах (прострочена), які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від № 2020/ОВР/223-000205 від 14.02.2020 в сумі 6344,10 грн. з яких: 5 067,45 гривень – заборгованість по кредиту (поточна); 1276,65 гривень –заборгованість по кредиту (прострочена). В решти позовних вимог відмолено. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позову. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що паспорт споживчого кредиту є одним із розділів договору, у якому визначені умови кредитування, а тому вважає помилковим висновок суду про те, що цей паспорт споживчого кредитку є окремим документом.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по кредиту (поточна) в розмірі 5 067,45 грн та заборгованості по кредиту (прострочена) в розмірі 1276,65 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає.
Судом встановлено, що 14.02.2020 ОСОБА_1 підписав Заяву-Договір №2020/І_С/223-000881 (Договір карткового рахунку). За умовами даного договору банк відкрив відповідачу картковий рахунок та субрахунок за програмою кредитування: «Універсальна картка «Домовичок» (в рамках ЗКП), на якому встановлено орієнтовна сума кредиту 10 000 грн 00 коп., можлива сума кредиту - 300 000 грн 00 коп, щомісячний платіж 7,00%, мінімум 50, 00 грн, пільговий період 30 днів, відсоткова ставка 42,00% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 36,00 % річних, процентна ставка на пільговий період 0,00001% річних, комісія за видачу/встановлення кредиту 4,0% строк кредитування 12 місяців.
У заяві-договорі міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок на пакет послуг «Домовичок до пари».
Вказана заява-договір разом з Правилами, Тарифним планом, умовами банківських продуктів/пакетів (що всі розміщені на сайті банку), є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між ПАТ АБ «Укргазбанк» та клієнтом.
Розділ 4 заяви-договору містить Умови споживчого кредитування до договору № 2020/ОВР/223-000205.
Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.07.2021 становить суму в розмірі 7595,48 грн, з яких: 5067,45 гр. – заборгованість по кредиту (поточна); 1276,65 грн – заборгованість по кредиту (прострочена); 187,22 грн – заборгованість по процентах (поточна); 1064,16 грн – заборгованість по процентах (прострочена). 
З виписки по рахунку слідує, що за період з 14.02.2020 по 23.07.2021 відповідач використав кредитних коштів у розмірі 10122,49 грн, за цей же період відповідач вніс на погашення кредиту грошові кошти у розмірі 3778,39 грн.
Задовольняючи частково позов, суд першої свій висновок мотивував тим що відповідач фактично використав кредитні кошти, проте обов`язку щодо повернення боргу не виконав, тому підлягає до стягнення з  ОСОБА_1 різниця у розмірі 6344,10 грн (з яких 5067,45 грн поточна заборгованість за кредитом, 1276, 65 грн прострочена заборгованість за кредитом).
Відмовляючи в частині стягнення поточної заборгованості за процентами у розмірі 187,22 грн та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 1064,16 грн суд зазначив, що позивачем не доведено на яких умовах було надано кредитні кошти відповідачеві, а відтак відсутні підстави для стягнення нарахованих процентів, так як їх розмір, порядок нарахування та виплати не був узгоджений відповідачем як стороною кредитного договору.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, як поточної так і простроченої, суд першої інстанції виходив з того, що до даних правовідносин неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Правила відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «Укргазбанк» без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд першої інстанції з посиланням на висновок Верховного Суду вказав, що не можна розцінювати як погодження умов кредитного договору інформацію зазначену в розділі 4 Заяви-Договору , яка носить назву «Умови споживчого кредитування», тому що він його розцінив як Паспорт споживчого кредиту, підписання якого не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за процентами (прострочена і поточна).
Апеляційним судом установлено, що заява-договір № №2020/І_С/223-000881 від 14.02.2020 містить 6 розділів, кожен із яких має свою назву.  Зокрема, розділ четвертий має назву «Умови споживчого кредитування», тобто є невід`ємною складовою договору, а тому не може розцінюватись як окремий документ, що є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця.
Як слідує зі змісту заяви-договору, у розділі «Умови споживчого кредитування» викладена інформація, зокрема, щодо суми кредиту, його мети, типу та способу його надання, строку кредитування, процентної ставки, а також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами.
Вказаною Заявою-Договором відповідач під власноручний підпис ознайомлений. Факт підписання договору  ОСОБА_1 не заперечувався та не спростовується.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відтак, відповідач був обізнаний з умовами кредитування, зокрема, з розмірами відсоткової ставки, що в свою чергу порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість.
Отже підписавши заяву-договір, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Зазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Посилання суду першої інстанції на правовий висновок зроблений Верховним Судом в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є помилковим, оскільки фактичні обставини у вказаній справі не відповідають фактичним обставинам справи, яка переглядається в апеляційному порядку.
В постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».
При розгляді зазначеної справи Верховний Суд виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин, а саме з того факту, що договірні правовідносини між сторонами оформлені двома документами – заявкою на отримання кредиту та паспортом споживчого кредиту, кожен із яких становить окремий документ.
На відміну від обставин і відповідних їм правовідносин, які були предметом розгляду Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, у цьому випадку договірні правовідносини оформлені сторонами одним документом – заявою-договором, яка має відповідні розділи та умови, одним із яких, а не окремим документом, є розділ «Умови споживчого кредитування». Відтак викладені в зазначеному розділі умови є одночасно і формою виконання кредитодавцем свого обов`язку про переддоговірне інформування позичальника про умови кредитування, так і власне формою фіксації волевиявлення сторін на укладення договору на відповідних умовах.
Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за Заявою-Договором №2020/І_С/223-000881 від 14.02.2020 не погашена.
Банком свої зобов`язання виконані в повному обсязі, надано кошти, разом з тим відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за таким договором та не повернув в обумовлені сторонами строки кредитні кошти, що призвело до виникнення заборгованості.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, внаслідок чого безпідставно стягнув лише заборгованість по кредиту (поточна) та заборгованість по кредиту (прострочена) та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення відсотків (поточні, прострочені).
Тому, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 187,22 грн – заборгованість по процентах (поточна) та 1064,16 грн – заборгованість по процентах (прострочена).
Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.        
       З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення поточної і простроченої заборгованості за процентами слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Поряд з цим, оскільки апеляційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині скасуванню, відповідно підлягають вирішенню питання розподілу судових витрат.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2270,00 грн, а також судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405,00 грн, всього: 5 675 грн.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,
                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.
Заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 30 червня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами і розподілу судових витрат скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» заборгованість за процентами (поточна) – 187,22 грн, заборгованість за процентами (прострочена) – 1064,16 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2270,00 гривень
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
             Повний текст постанови складено 21 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                М.М. Якименко

Судді:                                                                          О.В. Ковальчук
                                                                               
О.Ю. Береговий