ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/33182/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

24 квітня 2023 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача          Сорочка Є.О.,
суддів           Федотова І.В., 
          Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1   про стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 шкоду, заподіяну державі в особі Військової частини НОМЕР_1 внаслідок нестачі майна розвідувальної роти на загальну суму 316 477,64 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що спірні кошти підлягають стягненню з відповідача.
Відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2018 № 194, старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2019 № 308 капітан ОСОБА_1 здав справи та посаду командира розвідувальної роти здав у зв`язку з переведенням на нову посаду.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.04.2020 № 104 капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням у запас.
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2020 №495 у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом недоліків та нестач по продовольчій службі, службі зв`язку, квартирно-експлуатаційній службі, службі ракетно-артилерійського озброєння, автомобільній службі, бронетанковій службі, службі пального та мастильних матеріалів, виявлених під час прийому-передачі посади командира розвідувальної роти відповідно до рапорту від 20.03.2020 №139 лейтенанта ОСОБА_2 , командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 388 від 23.06.2020 «Про результати службового розслідування».
У результаті службового розслідування позивач дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх службових обов`язків щодо ротного господарства, збереження та обліку майна, тощо, призвели до втрати майна розвідувальної роти: 1) по бронетанковій службі на суму 287 154, 80 грн; 2) службі РАО - 9265, 93 грн; 3) службі зв`язку - 20 056, 91 грн, всього на суму 316477,64 грн.
З метою досудового врегулювання спору військовою частиною НОМЕР_1 направлено листа (претензію) № 3316 від 23.09.2020 на останню відому зареєстровану адресу проживання Відповідача. Оскільки збитки у вказаній сумі відповідачем добровільно не погашено, позивач звернувся до суду з позовом до суду.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що надані відомості є недопустимими доказами, що підтверджують нанесення відповідачем позивачу збитків, внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України визначає Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до статей 11, 111, 112 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.
Командир роти (корабля 4 рангу) зобов`язаний: досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові (раптові) перевірки наявності та стану озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти; організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі - Закон № 160-IX).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно пункту 1 частини першої статті 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Частинами першою, другою, сьомою статті 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Згідно частини першої статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина перша статті 12 Закону № 160-IX).
Як зазначалося,  згідно акту службового розслідування, затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 23.06.2020, комісією було встановлено, що невиконання відповідачем своїх службових обов`язків щодо ротного господарства, збереження та обліку майна, тощо, призвели до втрати майна розвідувальної роти: по бронетанковій службі на суму 287 154, 80 грн; службі РАО - 9265, 93 грн; службі зв`язку - 20 056, 91 грн, всього на суму 316477,64 грн. На підставі висновків вказаного службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 388 від 23.06.2020 «Про результати службового розслідування», яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 73 та частини першої статті 76 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Дослідивши надані позивачем до суду документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановивши факти заподіяння шкоди майну військової частини внаслідок виявлення його нестачі та несправності, пославшись на неналежне виконання відповідачем приписів, які покладають на нього обов`язки щодо збереження майна, позивачем не було встановлено ні причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і завданою шкодою, ні його вини в завданні такої шкоди.
Варто відмітити, що відповідачем було здано посаду командира розвідувальної роти ОСОБА_3 про що підписані відповідні відомості щодо наявного майна та акт, затверджений 31.12.2019 командиром військової частини. При цьому, про нестачу новим командиром роти було повідомлено лише 20.03.2020, тобто майже через три місяці після здачі відповідачем цієї посади.
З наявних у матеріалах справи доказів неможливо належним чином встановити факт того, дії та/або бездіяльність саме відповідача спричинили втрату майна. Будь-яких достовірних доказів тому, що майно було втрачене саме під час перебування відповідача на відповідній посаді,  внаслідок його умисних чи недбалих дій, позивач не надав. 
Відповідно до статті 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно частини шостої статті 8 Закону № 160-IX за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Згідно частин першої, другої статті 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріли справи не містять довідки про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Натомість, як вірно вказав суд першої інстанції, для підтвердження вартісної оцінки завданої шкоди позивач надав: 
- відомість щодо визначення залишкової вартості втраченого (пошкодженого) військового майна номенклатури бронетанкової служби за обліком розвідувальної роти (матеріально - відповідальна особа - капітан ОСОБА_1 ), на суму 287 154,80 грн;
- відомість щодо визначення залишкової вартості втраченого (пошкодженого) військового майна номенклатури служби РАО за обліком розвідувальної роти (матеріально - відповідальна особа - капітан ОСОБА_1 ), на суму 9265,93 грн;
- відомість щодо визначення залишкової вартості втраченого (пошкодженого) військового майна номенклатури служби зв`язку за обліком розвідувальної роти (матеріально - відповідальна особа - капітан ОСОБА_1 ), на суму 20256,91 грн.
Методика визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.1998 № 759 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1158; далі - Методика).
Згідно пункту 4 розділу ІІ цієї Методики для проведення роботи з визначення залишкової вартості військового майна у військових формуваннях утворюються комісії, до яких подаються документи, що містять інформацію про оцінюване військове майно, в тому числі завірені належним чином копії формулярів, паспортів, актів технічного стану, які затверджені уповноваженими особами військових формувань.
Залишкова вартість військового майна зазначається у відомості за формою згідно з додатком 1, що затверджується уповноваженою особою військового формування.
Відтак, відомість визначення залишкової вартості майна складається та підписується спеціально утвореною для цих цілей комісією, яка затверджується уповноваженою особою військового формування.
Як вірно вказав суд першої інстанції, вказані надані позивачем відомості підписані одноособово помічником начальника бронетанкової служби, а не спеціально утвореною комісією, а також не затверджені уповноваженою особою військової частини.
Відтак, вказані відомості не є допустимими доказами оцінки розміру завданої шкоди, яку заявлено до стягнення.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки належних, допустимих та достовірних доказів щодо наявності законних підстав для стягнення з відповідача спірних сум, позивачем надано не було.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          І.В. Федотов

Суддя          А.Ю. Коротких