Номер провадження: 22-ц/813/3356/23 
Справа № 509/396/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.,                                 
               за участю:
               секретаря: Хухрова С.В.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Андебури А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2  на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до   ОСОБА_1 про  порушення авторського  права та стягнення компенсації,
встановив:

27.01.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до володільця облікового запису «інтернет-магазин» "UKROPTMARKET 7 км", який у подальшому уточнювала і в якості відповідача зазначила ОСОБА_1 (т.1, а.с.1-17, т.2, а.с.1-17).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що у лютому 2017 року позивачка виявила факти продажу відповідачем контрафактних товарів, за попереднім розміщенням їх графічних зображень в базах даних веб-вузлів, поширення гіпер-посилань на веб-ресурсах-без її дозволу як автора та без виплати їй авторської винагороди та зазначені імені автора суб`єктом електронної комерції відповідачем, як суб`єктом електронної комерції на публічному торговому майданчику.
Посилаючись на те, що було порушено авторське права позивача та інтелектуальне право, ОСОБА_2 просила про задоволення позову.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.06.2020 року справу передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси (т.2, а.с. 21).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено(т.2, а.с.124-131). 
Визнано дії ОСОБА_1 , у частині недозволеного використання об`єктів авторського права позивача: "Збірка творів " «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок»". Значок "Прапор двоколірний з Тризубом жовтого та блакитного кольору", Значок "Прапор двоколірний з Тризубом малинового та чорного кольору", Значок "Оригінальна авторська конфігурація у вигляді стилізованого сердечка 14x15 мм", шляхом продажу за веб-адресами: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет-магазині "UKROPTMARKET 7 км" - протиправними, що призвели до порушення авторського та інтелектуального права ОСОБА_2 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що складає 377840 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Разом з тим, ухвалою того ж суду від 02.02.2021 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2020 року скасовано та призначено справу для розгляду в порядку спрощеного провадження на 22.02.2021 року (т.2, а.с.178-180).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2021 року позовні заява вимоги ОСОБА_2 була залишена без розгляду (т.2, а.с.247-249).
Проте, постановою Одеського апеляційного суду від 06.10.2021 року вказана ухвала суду була скасована з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3, а.с.62-64).
В ході розгляду справи, позовні вимоги було зменшено/збільшено, та згідно редакції від 27.01.2022 року позивач ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 80 мінімальних заробітних плат, що складає 377 840,00 грн. (т.3, а.с.77). 

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 були залишені без задоволення (т.3, а.с.124-129).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.133-142).
Крім того, 19.02.2023 року апелянт ОСОБА_2 заявила клопотання, в якому просила суд розглянути справу у її відсутність (т.3, а.с.159), а також ставила перед судом апеляційної інстанції питання про повторне дослідження доказів у справі та розглянути питання про можливість виклику судового експерта Петренко С.А. в судове засідання і поставити питання щодо винесеного ним Висновку релевантні доводам апеляційної скарги. Повідомленння про виклик направити на зазначену ним електронну адресу або іншими засобами зв`язку. Забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за часті судового експерта Петренка С.А. в приміщенні Вищого антикорупційного суду (т.3, а.с.171-172). 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Андебура А.І., посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року залишити без змін (т.3, а.с. 166-168).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.3, а.с.186-189).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 1-го року, головуючий у справі: суддя Гірняк Л.А., судді Вадовська Л.М. і Сєвєрова Є.С. (т.3, а.с.151), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившихся учасників справи, у відсутність інших учасників справи, а також за наявними у справі доказами. 

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_3 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року головуючий у справі суддя Гірняк Л.А. замінена на суддю Сегеду С.М., судді Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М. (т.3, а.с. 181).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.03.2023 року визначено новий постійно-діючий склад суду: головуючий той же – суддя Сегеда С.М., судді Громік Р.Д. і Драгомерецький М.М. (т.3, а.с. а.с.183).

Щодо клопотання апелянта  ОСОБА_2 про дослідження доказів у цивільній справі, то в його задоволенні ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.04.2023 року було відмолено.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача.
Суд також обґрунтовано зазначив, що розглядаючи справи даної категорії, Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.
ЄСПЛ у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж.К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v.SWEDEN»), наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей», тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості твердження заявника, вимога заявника заслуговує довіри.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, звертаючись до суду за даним позовом, в якості доказів своїх позовних вимог позивач надала суду компакт-диск, на якому в PDF форматі зберігаються зображення авторських творів, авторські права, на які, як стверджує позивач, належать ОСОБА_2 . Зображення авторських творів, за твердженням позивача, були скопійовані з інтернет-сторінок, які належать відповідачу, на підтвердження чого на тому ж диску збережені інтернет-посилання на відповідні сторінки.
Також, позивачем надано копію висновку судового експерта від 12 квітня 2019 року, згідно якого надано відповідь на питання належності авторських прав на збірку творів та окремі її частини позивачу.
В ході розгляду справи ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.06.2020 року замінено відповідача володільця облікового запису «Інтернет-магазин "UKROPTMARKET 7 км" на належного відповідача – ОСОБА_1 (т.2, а.с.19).
В подальшому, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.06.2020 року справу передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м.Одеси (т.2, а.с.21).

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 посилалась на зображення значків, які на її думку відповідач, без згоди правоволодільця, розмістив фото вказаних значків в інтернет-магазині. При цьому позивач надала копію свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір «Збірку творів «Концептуальна колекція декоративних нагрудних металевих значків та прикрас з елементами української символіки «Сучасний український значок» № 57907 від 29.12.2014 року, а також збірку фото та творів фото живопису «Український Ренесанс», які розміщувались на її власному сайті (т.1, а.с. 48-63).
Крім того, як було вказано вище, позивачем до суду долучено висновок експерта № 31-01 від 12.04.2019 року (т.1, а.с. 64-82), згідно якого судовий експерт підтвердив що: 1) складові частини збірки творів під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 з елементами української символіки – « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (власну назву творів у тому числі) – об`єктами інтелектуальної власності автора ОСОБА_2 , є окремими частинами твору, які можуть використовуватися самостійно; 2) твір під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 – « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (коротка назва « ІНФОРМАЦІЯ_4 ») – оригінальним та таким, що створений творчою працею автора ОСОБА_2 .

Разом з тим, надаючи оцінку вказаним доказам, судом враховане застереження судового експерта (т.1, а.с. 67), який зазначив, що вся надана на дослідження інформація прийнята ним як достовірна та спеціально не перевірялась. Іншими доказами достовірність інформації позивач не підтверджує.
Також, судом враховано, що наданий висновок не відповідає на питання чи є надані позивачем графічні зображення значків, наведені, як докази незаконного їх розміщення відповідачем (т.1, а.с. 19, 20, 23, 24, 27, 28) ідентичними тим, які входять в збірку творів, право на яку має позивач, на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року та висновок експерта № 31-01 від 12.04.2019 року не підтверджують права власності на графічні зображення значків, що, як стверджує позивач ОСОБА_2 , були незаконно розміщені відповідачем ОСОБА_1 , оскільки зазначені документи можуть підтверджувати права на певні об`єкти авторського права, але вони не підтверджують порушення прав позивача у даному випадку.

Що стосується програмних атрибутів, зафіксованих позивачем файлів формату PDF, наданих в оригінальному вигляді в додатках 1, 2, 3.1, 3.2 на компакт-диску, то суд зазначив, що компакт-диск містить графічні зображення та іншу контактну інформацію продавця на сайті, а також інтернет-посилання ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_6 , які долучені також в паперовому вигляді до позовної заяви (т.1, а.с. 18-46) та описані в тексті позову, а тому оригінальність зафіксованих позивачем файлів формату PDF не може бути встановлена судом, у зв`язку з відсутністю спеціальних знань. 
Тобто, окрім тверджень позивача, його оригінальність не підтверджена будь-якими іншими доказами.
Під час перевірки інтернет-посилань, інформація, зафіксована позивачем у файлах формату PDF не відображається. Вказані обставини також підтверджені постачальником інформаційно-телекомунікаційних систем ТОВ «УАПРОМ», під час огляду компакт-диску, що відображено у інформації наданій у відповідях від 06.03.2020 року та від 27.05.2020 року.

Таким чином, матеріали справи не мають достатніх, належних і допустимих доказів позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не вдалося перевірити, чи розміщував відповідач графічні зображення, авторські права на які можуть належати позивачу. Доказів зафіксованих фактів продажу позивачем не надано.

Також слід зазначити, що з аналогічними позовами ОСОБА_2 також зверталась до судів з вимогами до ФОП ОСОБА_4 , справа № 521/8082/20, провадження 22-ц/813/326/22, а також до ОСОБА_5 , справа № 347/687/20, провадження № 61-5654св22. Однак у першому випадку справа була закінчена постановленням ухвали про визнання між сторонами мирової угоди, згідно якої ОСОБА_2 фактично відмовилася від позовних вимог, а відповідач ФОП ОСОБА_4 зобов`язується не пред`являти до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення судових витрат. В іншому випадку в позові ОСОБА_2 було відмовлено через його безпідставність і дане судове рішення було залишено без змін як судом апеляційної, так і судом касаційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Повне судове рішення складено 26.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:         С.М. Сегеда        

        Р.Д. Громік

        М.М. Драгомерецький