ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/343/22  Номер провадження 22-ц/814/2388/23	Головуючий у 1-й інстанції Харченко  В.Ф.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючий суддя Чумак О.В.,
судді: Дряниця Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Трембача Вячеслава Володимировича на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Харченко В.Ф., по справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, 

ВСТАНОВИЛА: 

У серпні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та ОСОБА_2 , в якому просила розтлумачити заповіт свого співмешканця ОСОБА_3 від 10.12.2015 у частині заповідання спадкодавцем позивачці належної спадкодавцеві за державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040 площею 3,45 га у спосіб, що спадкодавець заповів позивачці право на земельну частку (пай) колишнього КСП "Горошинське" розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах на території Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, яке належало спадкодавцеві на підставі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005. Також просила визнати у судовому порядку за позивачкою право на згадану земельну частку (пай) спадкодавця у порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_3 заповітом від 10.12.2015 заповів їй земельну ділянку з кадастровим номером 5324581500:00:001:0040 площею 3,45 га. 14.09.2017 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо цієї земельної ділянки. Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.04.2022 визнано, зокрема, недійсним даний державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007 на ім`я спадкодавця ОСОБА_3 , визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.09.2017 щодо цієї земельної ділянки на ім`я позивачки. Позивачка була позбавлена права на спадкування земельної ділянки через допущені помилки під час розроблення та затвердження технічної документації щодо відведення та відведення в натурі права на земельну частку (пай) розміром 2,13 умовних кадастрових гектарів. На момент смерті ОСОБА_3 мав право на земельну частку (пай), яке було реалізоване у спосіб виділення земельної ділянки в натурі. Приватний нотаріус відмовив позивачці у складенні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), оскільки заповіт не складався щодо земельної частки (паю). Спадкодавець поділив між позивачкою ОСОБА_1 і відповідачкою ОСОБА_2 дві належні спадкодавцеві земельних ділянки одну заповів їй, а другу заповів ОСОБА_2 . Відтак намір спадкодавця свідчить про передачу у спадок позивачці права на земельну частку (пай).

Рішенням  Семенівського  районного суду Полтавської області від  12 жовтня 2022 року  у задоволенні позову ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 про тлумачення заповіту, визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом відмовлено.

З цим рішенням не погодився представник позивачки адвокат Трембач В.В. та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. 

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.
Зазначає, що суд не врахував наміру спадкодавця щодо розпорядження спадковим майном, яке складається з права на земельну частку (пай), яке в подальшому було реалізовано у вигляді виділення земельної ділянки в натурі. Так воля спадкодавця була спрямована на передачу позивачці права на земельну частку, яка складається із відповідної земельної ділянки, тому тлумачення заповіту таким чином не спотворює його зміст.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили. Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона висловила заперечення проти апеляційної скарги.

У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися. 
Від представника позивачки – адвоката Трембача В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без його та позивачки ОСОБА_1 участі.
        
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005, справа № 2-276 2005 рік, визнано за ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,13 умовних кадастрових гектарів із земель Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, як члена КСП "Горошинське".

Рішенням Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 09.08.2005 № 3 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки площею 3,45га на полі № 28 у межах розпайованих земель КСП "Горошинське".

Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА № 915597 від 11.12.2007, складеним головою Семенівської районної державної адміністрації Полтавської області, визначено, що  ОСОБА_3  є власником земельної ділянки кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, площею 3,45 га на території Горошинської сільської ради. Підставою для складення державного акту є розпорядження Голови Семенівської РДА №681 від 15.11.2006. Належність вказаного державного акту ОСОБА_3  встановлено рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13.07.2017 № 539/1378/17.

На підставі визнаного за ОСОБА_3 рішенням суду від 03.06.2005 права на земельну частку (пай) він отримав 11.12.2007 у власність зазначену вище земельну ділянку.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заповіту складеного ОСОБА_3 , який посвідчений 10.12.2015 секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, він заповів земельну ділянку розміром 3,45 га, підтверджену державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯА №915597, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, яка розташована на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть від 01.11.2016 серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.09.2017 позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.12.2015 щодо вказаної земельної ділянки, спадкова справа № 34-21. 

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 27.04.2022 №547/514/21, визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Семенівської РДА № 681 від 15.11.2006 про розгляд та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради ОСОБА_3 ; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради Семенівського району (нині Кременчуцького району) Полтавської області за кадастровим номером 5324581500:00:001:0040, серія ЯЕ №915597 від 11.12.2007 на ім`я ОСОБА_3 ; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину № 653 від 14.09.2017, видане приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Стромко Іриною Вадимівною, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Горошинської сільської ради Семенівського району (нині Кременчуцького району) Полтавської області площею 3,4481 га, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, на ім`я ОСОБА_1 ..

Таким чином, вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано та визнано недійсними розпорядження Семенівської РДА на підставі якого ОСОБА_3 набув у власність відповідну земельну ділянку (отримав державний акт) та яку, після його смерті, успадкувала позивачка ОСОБА_1 за заповітом.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2022 приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Полтавської області І.В.Стромко відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, посилаючись на відсутність документа, який підтверджує право власності спадкодавця ОСОБА_3 на вказаний пай, а також на те, що заповіт від 10.12.2015 вказує на земельні ділянки, а не на земельну частку (пай).

Відмовляючи у задоволенні позову, яким ОСОБА_1 просила розтлумачити заповіт, складений ОСОБА_3 , а саме що останній заповів їй право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Горошинське», яке належало спадкодавцю на підставі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 03.06.2005 року, суд першої інстанції виходив з того, що текст заповіту є чітким та зрозумілим. Крім того право на земельну ділянку та земельну частку (пай) є різними об`єктами цивільних прав та не можуть ототожнюватися.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК). Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК). Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (частина перша статті 1236 ЦК).

Таким чином, аналіз вказаних норм свідчить, що розпорядження в заповіті можуть стосуватися призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини).

Право власності на земельну ділянку, відповідно до ч. 1 статті 1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення .

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу  .

Однак тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Проаналізувавши зазначені вище положення закону, суд першої інстанції вірно встановив, що текст заповіту в частині, яку просить розтлумачити позивачка є чітким та зрозумілим. Заповідач точно визначив об`єкт цивільних прав, який він заповідає ОСОБА_1 , а саме земельна ділянка серія ЯА №915597, кадастровий номер 5324581500:00:001:0040, яка розташована на території Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області.

Скасування державного акту на право власності на вказану вище земельну ділянку, яке відбулось після смерті спадкодавця, не є підставою, для зміни тексту заповіту, шляхом його тлумачення щодо визнання за позивачкою права на земельну частку (пай), тому місцевий суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги переважно дублюють зміст позовної заяви, спростовуються встановленими судом фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу   представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Трембача Вячеслава Володимировича залишити без задоволення. 
Рішення  Семеніського районого суду Полтавської області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.04.2023 р. 

Головуюча суддя О.В.Чумак 

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук