ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 162/635/13-к  
провадження № 51-1802км18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                         ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 ,  
ОСОБА_3 ,  
 
секретар судового засідання                 ОСОБА_4 ,
учасники  судового провадження:
прокурор                                                     ОСОБА_5 ,
захисник                                                      ОСОБА_6 ,           
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 липня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013020000000059, стосовно 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. В`язівне Любешівського району Волинської області, проживає у АДРЕСА_1 , 
виправданого за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування ухвалиапеляційного суду стосовно  ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що ухвала апеляційного суду є незаконною та не відповідає вимогам статей 370, 404, ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження письмових матеріалів, якими обґрунтовується обвинувачення. В ухвалі апеляційний суд обмежився загальним формулюванням правильності висновків суду першої інстанції та не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не дослідив їх безпосередньо, не проаналізував у контексті з конкретними доводами апеляційної скарги, не надав власної оцінки, формально продублювавши зміст вироку, та не навів обґрунтованих мотивів залишення без задоволення апеляційної скарги прокурора.
Стверджує, що суд першої інстанції не забезпечив законності та об`єктивності при оцінці доказів, не врахував показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з приводу того, що обвинувачений не оформлював при них тексту пояснень, свідки з ним не ознайомлювались та не підписували, а викладені у поясненнях обставини не відповідають дійсним. Суд залишив поза увагою висновок експерта, згідно з яким рукописні записи «з моїх слів записано вірно, мною прочитано» в поясненнях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виконано не вказаними особами, а іншою з загальним наслідуванням їхнього підпису, та не заперечується можливість виконання підроблених підписів під поясненнями саме обвинуваченим.
Зазначає, що в ході апеляційного розгляду не перевірено доводів апеляційної скарги прокурора про те, що пояснення, в підробленні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відповідають ознакам офіційного документа, закріпленим у примітці до ст. 358 КК України, та набули статусу офіційного документа з моменту їх складення обвинуваченим. Крім того, вказані пояснення були використані як докази у правозастосовчій діяльності - на їх підставі ОСОБА_7 отримав змогу підробити постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.
Вважає необґрунтованим висновок суду про те, що прокурором не доведено мотиву та мети вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, оскільки склад цього кримінального правопорушення не передбачає обов`язкової ознаки у виді мотиву чи мети. Під час розслідування провадження встановлено, що ОСОБА_7 діяв з метою фальсифікації матеріалів дослідчої перевірки таким чином, щоб отримати змогу відмовити в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Крім того, з висновку службового розслідування стосовно ОСОБА_7 від 01 червня 2012 року вбачається, що останній діяв в особистих інтересах, які виразилися в покращенні показників роботи у вигляді зниження рівня злочинності.
Указує, що вирок суду містить суперечності у підставах виправдування. Так, у мотивувальній частині вироку судом наводяться доводи щодо відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, а в резолютивній частині суд прийшов до висновку про недоведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, не зазначивши передбачені ст. 373 КПК України законні підстави для прийняття рішення про виправдування.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції не повною мірою виконав вказівки, викладені у попередній постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 липня 2018 року, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК України.
 
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами обставини кримінального провадження 
 
За вироком Любешівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 364 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення цих кримінальних правопорушень.
За вироком Апеляційного суду Волинської області від 18 грудня 2013 року виправдувальної вирок скасовано, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2014 року вирок апеляційного суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За вироком Апеляційного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 366 ККУкраїни. Провадження за ч. 3 ст. 364 КК України закрито у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2016 року вирок Апеляційного суду Волинської області скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07 вересня 2016 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року залишено без зміни.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 10 липня 2018 року касаційну скаргу прокурора частково задоволено, ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 в частині виправдання за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу прокурора частково задоволено, вирок Любешівського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2013 року в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
За вироком Любешівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2021 року  ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
За ухвалою Волинського апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено беззадоволення, а вирок - без зміни.
Органом досудового розслідування  ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він перебуваючи на посаді дільничного інспектора міліції Любешівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ (далі - РВ УМВС) України у Волинській області, будучи представником влади, тобто службовою особою - працівником правоохоронного органу, діючи умисно, з метою фальсифікації матеріалів дослідчої перевірки таким чином, щоб отримати змогу відмовити у порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у інтересах яких він діяв, вчинив службове підроблення. 
Так, ОСОБА_7 , використовуючи надані йому владу та службові повноваження всупереч інтересам служби, діючи в інтересах вказаних вище осіб, з 29 листопада по 02 грудня 2010 року у невстановленому досудовим слідством місці склав завідомо неправдиві офіційні документи, які засвідчують факти та мають юридичне значення: пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , які датовані 29 листопада, ОСОБА_10 від 30 листопада, ОСОБА_9 від 01 грудня, ОСОБА_13 від 02 грудня 2010 року, до яких власноручно вніс завідомо неправдиві відомості про те, що 28 листопада 2010 року у приміщенні бару «Міраж» між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 із однієї сторони та ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і ОСОБА_10 - з іншої виникла особиста неприязнь, внаслідок чого виникла шарпанина, яка переросла у бійку, хоча насправді у приміщенні вищевказаного закладу громадського харчування ОСОБА_14 , ОСОБА_17 і ОСОБА_15 безпричинно побили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також принижували особисту гідність зазначених осіб, змушуючи їх стояти на колінах, та висловлюючись на їх адресу нецензурною лайкою. Такими діями зазначених вище осіб порушено нормальне функціонування закладу громадського відпочинку. У подальшому ОСОБА_7 підробив підписи ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 у вищевказаних поясненнях та виконав замість них записи про те, що зміст пояснення відповідає тим обставинам, які повідомили зазначені особи.
На підставі вищевказаних документів, які містили завідомо неправдиві відомості, ОСОБА_7 , зловживаючи наданою йому владою та службовими повноваженнями, 03 грудня 2010 року у приміщенні Любешівського РВ УМВС України у Волинській області ухвалив офіційний документ - постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за фактом бійки у барі «Міраж», яка містить завідомо неправдиві відомості про те, що у ході проведеної ним перевірки нібито було встановлено, що між ОСОБА_14 та ОСОБА_8 виникли неприязні відносини, що стали причиною бійки, яка не спричинила порушень громадського порядку, а також про те, що останній відмовився від проведення судово-медичного обстеження.
 
Позиції учасників судового провадження 
 
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу, захисник заперечила проти задоволення касаційної скарги прокурора. 
Мотиви Суду
 
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За правилами статей 370, 374 КПК України судове рішення повинно  бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. 
У частинах 1, 2 ст. 419 КПК України вказано, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з тим, ці вимоги закону при розгляді цього провадження судом апеляційної інстанції належним чином не виконано. 
Як вбачається з матеріалів провадження, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у службовому підробленні поза розумним сумнівом не доведена. 
Не погоджуючись з виправдувальним вироком, прокурор у поданій апеляційній скарзі просив апеляційний суд скасувати вирок через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 366 КК України з призначенням відповідного покарання, від якого останнього слід звільнити у зв`язку із закінченням строків давності.
На думку Суду, є обґрунтованими доводи прокурора, зазначені як в апеляційній, так і   в касаційній скаргах, про те, що сторона обвинувачення надала достатні, належні й    допустимі докази причетності ОСОБА_7  до вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України. Зокрема, суд першої інстанції встановив, що саме ОСОБА_7 проводив дослідчу перевірку за заявою  ОСОБА_8 та пояснення, в підробленні яких обвинувачується ОСОБА_7 , складено саме останнім, що не заперечувала сторона захисту. Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 указував на суттєво інші обставини конфлікту у барі «Міраж», стверджував, що його пояснення були підроблені ОСОБА_7 , з ними він не ознайомлювався тапідпису під ними не ставив. Ці його показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_18 .Згідно з висновком експерта від 22 травня 2013 року№ 490 рукописні записи «з моїх слів записано вірно, мною прочитано» в поясненнях ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виконано не вказаними особами, а іншою особою з загальним наслідуванням їхнього підпису, та не заперечується можливість виконання підроблених підписів під поясненнями ОСОБА_19 . 
Що стосується письмових доказів - вироків Любешівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2011 року та 20 червня 2011 року, якими ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України за вчинення хуліганських дій стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то суд першої інстанції у вироку зазначив, що вони дійсно вказують на суттєве спотворення ОСОБА_7 обставин конфлікту у барі «Міраж». При цьому суд першої інстанції хоча і послався на відсутність процесуальної можливості надати оцінку вищевказаним вирокам, проте звернув увагу, що судовий розгляд цих справ відбувся без належної ретельності та обмежився лише допитом підсудних без допитів потерпілих, свідків, дослідження письмових доказів. Разом із тим з матеріалів провадження вбачається, що розгляд кримінальних справ за обвинуваченням ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 проводився відповідно до вимог закону за скороченою процедурою в порядку ст. 299 КПК України 1960 року, при цьому був присутній і потерпілий, останній та підсудні не заперечували фактичних обставин справи та погодилися на розгляд справи в такому порядку.
Також в апеляційній скарзі прокурор стверджував, що пояснення, в підробленні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відповідають ознакам офіційного документа, закріпленим у примітці до ст. 358 КК України.
Прокурор наголошував, що мотив та мета на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 366 КК України не впливають, а тому є безпідставними посилання у вироку на те, що стороною обвинувачення не доведено фальсифікацію матеріалів дослідчої перевірки  ОСОБА_7 саме в інтересах ОСОБА_14 та інших, таким чином, щоб отримати змогу відмовити у порушенні кримінальної справи, або що ОСОБА_7 допустив наведені порушення, щоб покращити показники роботи у вигляді зниження рівня злочинності. Також, на думку прокурора, не мають значення твердження суду у вироку про те, що жоден із допитаних у судовому засіданні прямо не вказав на особисту зацікавленість ОСОБА_7 або на те, що хтось просив обвинуваченого діяти в інтересах ОСОБА_14 , ОСОБА_15 чи ОСОБА_16 . 
Зі змісту ухвали вбачається, що в ній не наведено обґрунтованих мотивів щодо неврахуванняапеляційним судом вищезазначених доводів апеляційної скарги та обґрунтованих підстав, на яких скаргу залишено без задоволення. 
Таким чином, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про  виправдання  ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з  недоведеністю його винуватості є невмотивованим і передчасним, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Крім того, Верховний Суд при попередньому касаційному розгляді цього ж провадження в постанові Касаційного кримінального суду від 10 липня 2018 року вказав, що при новому розгляді суд апеляційної інстанції в черговий раз не виконав указівок касаційного суду, формально розглянув кримінальне провадження та не зазначив мотивів, з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою. Так, показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , на які вказував прокурор, апеляційний суд всебічно, повно та об`єктивно за критеріями ст. 94 КПК України не дослідив та безпідставно зазначив про недоведеність умислу ОСОБА_7 на викривлення інформації, яка  йому надавалась, та про відсутність доказів того, що відомості в поясненнях цих осіб не відповідали тим, які вони надавали ОСОБА_7 при опитуванні. 
Зокрема, апеляційний суд не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 , який стверджував, що надаючи пояснення ОСОБА_7 , розповідав, що його безпричинно, з хуліганських мотивів побили  ОСОБА_14 та невідомі особи, які принижували його особисту гідність, але у поясненнях від 29 листопада 2010 року обставини цієї події викладено по іншому. 
Отже, вказаних обставин судом досліджено не було, тобто апеляційний суд не повною мірою виконав вказівки, викладені в постанові Касаційного кримінального суду, чим порушив ч. 2 ст. 439 КПК України. 
Таким чином, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги прокурора порушив приписи статей 370, 419, 439 КПКУкраїни.
Приймаючи рішення у цьому кримінальному провадженні, Суд враховує, що однією із загальних засад кримінального провадження є дотримання розумних строків судового розгляду, проте за встановлених обставин Суд не може залишити поза  увагою та без відповідного реагування обґрунтовані доводи прокурора щодо допущення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та доводи його скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Зазначені обставини відповідно до ч. 1 ст. 412, ст. 413, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала -скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд має врахувати наведене в цій постанові та прийняти законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
 
Касаційну скаргупрокурора задовольнити.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 05 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                  ОСОБА_3