ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року                                         Справа № 903/872/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В. ,  суддя Петухов М.Г. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг Транс" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22 (суддя Кравчук А.М.)
за позовом Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі  Володимирської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг Транс"
про стягнення 73     906, 99 грн

ВСТАНОВИВ:
Володимирська окружна прокуратура (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Володимирської міської ради (далі - позивач, міська рада) звернулася до Господарського суду Волинської області із позовом про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг Транс" (далі - відповідач, ТОВ "Мустанг Транс") 73 906, 99 грн безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що відповідач, будучи власником нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065, яка розташована за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Ужвій Наталії, 17, яка належить Володимирській міській раді, у період з 10.04.2020 по 30.09.2022 не сплачував грошові кошти за її користування, а тому зобов`язаний відшкодувати безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 73 906, 99 грн.
Позовні вимоги прокурор обґрунтовує положеннями статтей 1212-1214 ЦК України.
Наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва, прокурор, з посиланням на положення ст. ст. 13, 14, 129, 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України, ст. 4, 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", обґрунтовує тим, що Володимирська міська рада, як уповноважений орган держави не здійснює заходи щодо захисту її інтересів у встановленому порядку, порушення інтересів держави в тому, що відповідач, з моменту оформлення права власності на нерухоме майно права на землю не оформляв, користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, плату за користування даною земельною ділянкою не здійснював.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22 позов задоволено.
Місцевий господарський суд, керуючись положеннями статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України, дійшов висновку про наявність у справі правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 73 906, 99 грн за фактичне користування земельною ділянкою.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ "Мустанг Транс" звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення, прийняти нове, яким в позові відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:
- при вирішенні справи судом першої інстанції необґрунтовано та безпідставно залишено без розгляду клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду;
- дані щодо реєстрації у державному реєстрі права комунальної власності міською ради на земельну ділянку за кадастровим номером 0710200000:01:002:4938 відсутні. Право комунальної власності міської ради на земельну ділянку зареєстровано в Державного реєстру речових прав лише з 10.06.2022.

Листом від 16.02.2023 апеляційним судом витребувано матеріали справи № 903/872/22  з Господарського суду Волинської області.
24.02.2023 до суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Мустанг Транс" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Дана ухвала суду направлена на електронні адреси сторін, що підтверджується списком розсилки.

Володимирська окружна прокуратура надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ТОВ "Мустанг Транс" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Прокурор зазначає наступне:
- право комунальної власності за Володимирською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 в Державному земельному кадастрі зареєстровано 24.02.2017 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 10.06.2022;
- водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Відповідач фактично користується земельною ділянкою комунальної форми власності з моменту набуття права власності на нерухоме майно;
- також враховуючи наявність порушення інтересів держави та бездіяльність міської ради щодо їх усунення, беручи до уваги положення ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор правомірно звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Володимирської міської ради.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ТОВ "Мустанг Транс" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі №903/872/22 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, на території Володимирської міської територіальної громади розміщена земельна ділянка із кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065 га, з цільовим призначенням – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Відомості про земельну ділянку внесені до державного земельного кадастру 24.02.2017 (а. с. 25).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №310158394 від 19.09.2022, на спірній земельній ділянці розміщений об`єкт нерухомості – нежитлове приміщення площею 256,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Ужвій Наталії, 17 та належить на праві власності ТОВ "Мустанг Транс" на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 895. Відомості про правочин внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.04.2020 (а. с. 13-23).

Для обслуговування об`єкту нерухомого майна використовується земельна ділянка площею 0,5065 га з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, що підтверджується витягом із державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.07.2021 (а. с. 25-26) та договором купівлі-продажу нерухомого майна (а. с. 24).

Право комунальної власності за Володимирською міською радою на спірну земельну ділянку в державному земельному кадастрі зареєстровано 24.02.2017, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – 10.06.2022 (а. с. 25, 32).

Предметом позову у даній справі є вимога прокурора про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати, що становить 73906,99 грн за користування земельною ділянкою із кадастровим номером 0710200000:01:002:4983, площею 0,5065 га без оформлення правовстановлюючих документів на неї на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Стаття 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Ч. 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Отже, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган. Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 4-рп/2008 від 01.04.2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої і судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.
За приписами ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.
Аналіз положень ст. 53 Кодексу у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.
Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Як встановлено апеляційним судом, на запит Володимир-Волинської окружної прокуратури від 27.09.2022 № 50/1-1383вих-22, міська рада листом від 29.09.2022 № 2180/1-17/2-22 надала інформацію про те, що Володимирською міською радою було підготовлено позов до ТОВ "Мустанг Транс" про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з порушенням вимог земельного законодавства на території Володимир-Волинської міської територіальної громади.

Згідно інформації міської ради, досудове врегулювання питання про добровільне відшкодування збитків не відбувалося, а також постало питання про подання позову, але є наявна проблема щодо сплати судового збору, оскільки органи казначейської служби не проводять оплату судового збору. Казначейство та його територіальні органи в умовах воєнного стану забезпечують передусім обслуговування доходів та інших надходжень державного і місцевого бюджетів, розрахунково-касове обслуговування розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів, інших клієнтів. тощо. Натомість, відповідно до п. п. 3 п. 19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою  КМУ № 590 від 09.06.2021, видатки зі сплати судового збору проводяться у третю чергу, що унеможливлює своєчасне та в повному обсязі проведення оплати судового збору при поданні органами місцевого самоврядування позовів, апеляційних та касаційних скарг.

Суд вказує, що сам факт невжиття заходів до стягнення безпідставно збережених коштів, як плати за користування вказаною земельною ділянкою, безумовно порушує інтереси територіальної громади м. Володимир в особі Володимирської міської ради, однак остання не виконує належним чином визначені законом щодо захисту інтересів територіальної громади повноваження та не звертається до суду із відповідним позовом.

Враховуючи обставини щодо обізнаності Володимирської міської ради про порушення інтересів територіальної громади м. Володимира, та беручи до уваги характер наданої останньою на запит прокуратури відповіді (відсутність належного обґрунтування причин невжиття заходів щодо стягнення з відповідача коштів до місцевого бюджету, у тому числі й у судовому порядку), є виключний випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.
Незважаючи на те, що саме Володимирська міська рада зацікавлена в отриманні коштів за оренду землі, розпорядником якої вона є, з метою їх подальшого використання на потреби територіального громади, позивачем заходів щодо стягнення вказаних коштів не вжито.

Вказане відповідно до ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для захисту інтересів держави в особі Володимирської міської ради органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Суд вказує, що на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Володимир-Волинська окружна прокуратура листом від 24.10.2022 № 50/1-2080 вих-22, повідомила позивача щодо звернення до суду із позовом в його інтересах. Також листом № 2398/1.21/2-22 від 26.10.2022 Володимирська міська рада повідомила про те, що не заперечує щодо представництва прокуратурою інтересів міської ради в суді.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором дотримано встановлений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави, яким у даній справі є Володимирська міська рада, з повідомленнями про виявлені порушення вимог земельного законодавства та надання розумного строку для відреагування на стверджуване порушення інтересів держави.

Колегія суддів вказує, що у зв`язку з отриманням відповіді зазначеного компетентного органу та відсутність будь-яких посилань міської ради на вчинення дій для усунення виявлених порушень, прокурор правомірно скористався процесуальними повноваженнями щодо звернення із даним позовом до суду.

Наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва, прокурор, з посиланням на положення ст. ст. 13, 14, 131-1 Конституції України, ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру", ст. 53 ГПК України, ст. 60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", обґрунтовує тим, що міська рада, як уповноважений орган держави неналежно здійснює заходи щодо захисту її інтересів у встановленому порядку, порушення інтересів держави в тому, що відповідач, з моменту оформлення права власності на нерухоме майно права на землю не оформляв, користувався земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, плату за користування даною земельною ділянкою не здійснював.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого органу щодо захисту порушених інтересів держави. Відтак, прокурором доведено наявність законних підстав для представлення прокурором інтересів держави у даній справі. А відтак, безпідставними є доводи відповідача про необхідність залишення без розгляду поданої прокурором позовної заяви.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У відповідності до ст. ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).
Частиною 5 ст. 126 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82, 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Як вже зазначалось, предметом спору у справі є вимога позивача про стягнення з відповідача, як власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів (орендної плати) за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, без належних на те правових підстав.

Колегія суддів зазначає, що перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України.
За приписами ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 377 ЦК України передбачено, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Судом звертається увага на те, що перехід права на земельну ділянку не відбувається автоматично, а потребує оформлення. Набуттю права користування передує волевиявлення особи, яка виявила бажання набути таке право, і лише після цього здійснюється волевиявлення відповідного органу місцевого самоврядування. За змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. 

Прокурор, звертаючись із позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, посилається на використання відповідачем земельної ділянки площею 0,5065 га з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Наталії Ужвій, 17 без належних правових підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є власником об`єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, площею 256,3 м. кв., що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Наталії Ужвій, 17.

Разом з тим, у справі відсутні докази належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою під об`єктом нерухомого майна, зокрема укладення відповідного договору оренди з міською радою та державної реєстрації такого права.

В свою чергу, згідно листа ГУ ДПС у Волинській області згідно даних ІС "Податковий блок", ТОВ "Мустанг Транс" протягом 2020-2022 років оплату за користування земельною ділянкою із кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 не здійснювало (а. с. 27-28).

Отже, враховуючи те, що відповідач належним чином не оформив права користування земельною ділянкою площею 0,5065 га з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Наталії Ужвій, 17 та без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, тому він зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки, тобто міській раді на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 р. у справі № 320/5877/17.

Окрім того, судова колегія вказує, що незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати ним за користування земельними ділянками у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Судом відзначається, що відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.

Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Суд також приймає до уваги, що право комунальної власності за Володимирською міською радою на земельну ділянку з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 в Державному земельному кадастрі зареєстровано 24.02.2017 та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 10.06.2022. Водночас відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Відповідач фактично користується земельною ділянкою комунальної форми власності з моменту набуття права власності на нерухоме майно.

Щодо розміру безпідставно збережених коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.
Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Статтею 12 Закону України "Про оцінку земель" регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5- 7 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").
Відповідно до ст. 20 зазначеного Закону за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з положеннями ч. 3   ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2012 №   1051.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.
Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст. 20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Суд вказує, що згідно витягу із технічної документації від 14.07.2021, 27.10.2022 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 071020000:01:002:4983 за 2019-2021 роки  становила 932 567, 80 грн, за 2022 – 1 025   865, 10 грн (а. с. 29-30).

В свою чергу, згідно пп. 288.5.1 а. 288.5 ст. 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідно категорії земельних ділянок на відповідній території.
Так, визначення ставки земельного податку здійснено на підставі рішення Володимирської міської ради № 28/9 від 07.09.2018 "Про встановлення ставок орендної плати за користування земельними ділянками" з врахуванням змін, внесених рішеннями міської ради № 39/35 від 31.07.2020, № 8/15 від 09.07.2021 (а. с. 33-38).

Здійснивши перевірку правильності розрахунку позивача з 10.04.2020 по 30.09.2022 включно щодо розміру безпідставно збережених коштів як плати за користування земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про його підставність як такого, що обчислений згідно вимог чинного законодавства. Судом також враховано відсутність заперечень відповідача щодо розрахунку орендної плати, відсутність контррозрахунку відповідача.

З огляду на викладене, ТОВ "Мустанг Транс", як фактичний користувач земельної ділянки площею 0,5065 га з кадастровим номером 0710200000:01:002:4983 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Наталії Ужвій, 17, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (позивачу) на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 73 906, 99 грн за фактичне використання земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Мустанг Транс" - без задоволення.

Судові витрати покладаються на скаржника згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мустанг Транс" на рішення Господарського суду Волинської області від 09.01.2023 у справі № 903/872/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

Суддя                                                                                              Гудак А.В.  

Суддя                                                                                              Петухов М.Г.