ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3033/23 Справа № 190/1175/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       19 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючої судді Деркач Н.М.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
       при секретарі Усик А.Д.,
       розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -
В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2022 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
       В обгрунтування позову банк зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22.09.2014 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 40 000 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредиту.
       Однак, відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 11.07.2022 року складає 45124,90 грн. з яких: 36276,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 8848,88 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.
       Заочним рішенням П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом від 22.09.2014 року у розмірі 36276,02 грн. та судові витрати у розмірі 1994,48 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       Із указаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодився позивач та подав апеляційну скаргу.
       В обґрунтування апеляційної скарги банк посилається на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.
       Так, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, встановивши факт отримання відповідачем грошових коштів у кредит, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з нього процентів за користування кредитними коштами, що передбачено у паспорті споживчого кредиту від 13.04.2018 року, підписаному відповідачем. Так, у паспорті обумовлено процентну ставку у пільговий період 0,01% річних, поза межами пільгового періоду 43,2% річних, за невиконання зобов”язань — 86,4%.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Як передбачено п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи: про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
       Як вбачається з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
       Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 22.09.2014 року з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», де підписав заяву № б/н від 222.09.2014 року. Відповідно до виявленого бажання йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 40000 грн, що відображено в анкеті - заяві, копія якої міститься в матеріалах справи ( а.с.19) та копією довідки про зміну умови кредитування. ( а.с.17)
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що підписана заява-анкета, фактично є кредитним договором, підтверджує те, що відповідач погодився на умови надання кредитних послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак, сам по собі факт  користування відповідачем грошовими коштами не дає підстав вважати, що  з ним погоджені розмір  відсотків, порядок та підстави їх нарахування. З огляду на наведене  суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача лише заборгованості за тілом кредиту  у розмірі 36276,02 грн. Вимога позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками у сумі  8848,88 грн не підлягає задоволенню. 
       Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по процентам, тому правильність висновків суду в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не перевіряється.
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк” про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам з огляду на наступне.
       В апеляційній скарзі банк наполягав на тому, що підписання позичальником паспорта споживчого кредиту свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування, зокрема, у паспорті передбачені процентні ставки за користування кредитом та порушення умов кредитного договору.
         Апеляційний суд вважає, що зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування в оскаржуваній частині рішення суду з наступних підстав.
       Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
       Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
       Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
       Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
       Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
       Зазначених висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
       З огляду на наведені обставини та норми закону апеляційний суд вважає, що ознайомлення відповідача ОСОБА_1  з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. 
       Тобто висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам є правильним.
       Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд - 
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Судді:                 Н.М. Деркач

               М.М. Пищида

               І.Ю. Ткаченко