П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/4371/23	
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації визнання дій протиправними та зобов`язання передання інформації,
                                        
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

02 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати повернення Одеською обласною державною адміністрацією заяви та скарги ОСОБА_1 від 27.02.2023 протиправними;
- визнати відповідь заступника голови Одеської обласної державної адміністрації Ігоря Ткачук щодо звернення ОСОБА_1 від 22.02.2023 протиправною;
- зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2023 у встановленому законом порядку;
- зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію забезпечити передання інформації, що міститься у файлі, що доданий до звернення від 22.02.2023 з назвою "лист.pdf" до кожного учня, випускника, відрахованих навчальних закладів області мистецької освіти (музичний напрямок) жіночого полу до двадцяти п`яти років, які мають неповну дієздатність (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років), а також повну дієздатність (що досягли вісімнадцяти років) чи були емансиповані (дієздатні особи від шістнадцяти років); 
- зобов`язати Одеську обласну державну адміністрацію сплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 50    000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що при вирішенні питання про відкриття провадження суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить принципу верховенства права, завданням адміністративного судочинства та порушує право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Апелянт зазначив, що незважаючи на те, що у позовній заяві він оцінив розмір завданої йому шкоди, суд дійшов помилкового висновку про те, що ним не зазначено ціну позову
Відповідно до ст.312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що на вимогу ухвали від 07.03.2023 року, позивачем недоліки усунуті не були, а саме: позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за порушення його прав у розмірі 50 000,00 грн, однак розрахунок суми суду не надав.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Вимоги до позовної заяви встановлені ст.160 КАС України.
Зокрема, за приписами п.3 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Таким чином, необхідною умовою для повернення позивачу поданої ним позовної заяви на підставі ч. 4 ст. 169 КАС України, є наявність одночасної сукупності наступних умов: 
1) позовна заява була залишена ухвалою суду без руху із визначенням її конкретних недоліків відповідно до вимог ст.160, 161 КАС України; 
2) позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, визначений судом.
Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що заявляючи вимогу про відшкодування відповідачем шкоди в сумі 50 000 гривень, позивач не навів обґрунтований розрахунок цієї суми, про яку заявлено у позовних вимогах, що не відповідає пункту 3 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.
Колегія суддів наголошує на тому, що дійсно, правом позивача є заявити вимоги про стягнення моральної/матеріальної шкоди саме у тому розмірі, у якому він вважає за необхідне, водночас, обов`язком суду є вирішити вказані вимоги на предмет їх обґрунтованості та доведеності. 
Однак, на переконання колегії суддів, це право не є абсолютним, а абстрактне зазначення будь-якої суми не можу вважатись виконанням приписів пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС України, адже надання позивачами обґрунтованого розрахунку заявленого до відшкодування розміру шкоди та підтвердження відповідними доказами має важливе практичне значення, оскільки є запобіжником зловживання позивачами наданими їм процесуальними правами з метою недопущення штучного створення умов для розгляду за правилами загального позовного провадження тих справ, які за своєю суттю та змістом (окрім вимоги про стягнення шкоди) є справами незначної складності та підлягають вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження.
В даному ж випадку позивачем не були наведені жодні обставини та не надані жодні докази, які б свідчили про те, що рішення, дії та бездіяльність відповідача, які оскаржуються у цій справі, призвели до заподіяння йому душевних страждань, приниження честі та гідності тощо, саме у заявленому розмірі, тож для висування вказаних вимог у значному розмірі, позивач мав навести обґрунтований та належний на його думку розрахунок, а не просто констатувати суму, а суд під час розгляду спору по суті, мав перевірити вказані обставини та вирішити питання про їх задоволення/відмову в задоволенні, але ж хоча б на підставі хоч якихось міркувань та обґрунтувань сторони позивача з відповідним посиланням на докази, що підтверджують завдання такої шкоди та причинно-наслідковий зв`язок.
Пунктом 3 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд першої інстанції дійшов вірного  висновку, що у позовній заяві відсутнє обґрунтування та підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
При цьому Верховний Суд у численних рішеннях виклав правовий висновок про необхідність надання позивачами обґрунтованого розрахунку шкоди, заявленої до відшкодування (у тому числі моральної), та залишення позовних заяв без руху у випадку невиконання позивачами такого обов`язку. Зокрема, такий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі №9901/360/20.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції мав законні підстави для залишення позовної заяви без руху, повідомивши позивача, що з метою усунення недоліків позовної заяви, необхідно надати суду обґрунтований розрахунок суми матеріальної чи моральної шкоди, заявленої до відшкодування, однак вказана вимога суду позивачем виконана не була і позивач взагалі не надав жодної заяви на виконання ухвали. Крім того, в позовні заяві позивач також не наводив будь – якого обґрунтування щодо завдання йому діями відповідача шкоди саме на 50 000 грн.
Належним чином завірену копію указаної ухвали позивачем отримано 07 березня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету від 09.03.2023, що не заперечується позивачем в апеляційній скарзі (а.с.24).
Ухвалою про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 надавався п`ятиденний строк на усунення недоліків, який закінчився 13 березня 2023 року.
Станом на 30 березня 2023 року позивач не подав до суду першої інстанції заяви на усунення недоліків позовної заяви.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої  статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України  позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З наведеного вбачається вірність дій суду першої інстанції як щодо залишення позовної заяви без руху так і щодо її повернення позивачу, у зв`язку із неусуненням останнім її недоліків. 
Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму.
Разом з тим, уникати слід як надмірного формалізму так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. 
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 320/2083/21 від 02 лютого 2023 року.
На переконання колегії суддів, в даному випадку в  вимогах суду першої інстанції ознаки надмірного формалізму відсутні, оскільки недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, прямо встановлені п.3 ч.5 ст.160 КАС України і суд першої інстанції не наводив іншого їх трактування.
За такого правого регулювання колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення позовної заяви.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308, 312, 316, 322, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко