ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/653/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3584/22 Категорія: 305010100 	Піньковський  Р. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 як законного представника ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої суспільно-небезпечним діянням, - 
в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2021 року, близько 23 години 30 хвилин, в м. Умань, Черкаської області ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_1 , наніс останньому один удар кухонним ножем по тулубу, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини, яке відноситься до тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Внаслідок цього було відкрито кримінальне провадження та розпочате досудове розслідування відносно ОСОБА_3 
ОСОБА_1 , як потерпілий, в процесі розгляду кримінального провадження до початку судового розгляду заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної даним злочином.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2022 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння перебував у стані неосудності, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не керував ними. У зв`язку з цим до нього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. В задоволенні його цивільного позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, відмовлено.
Також з`ясувалось, що на момент вчинення злочину ОСОБА_3 мав опікуна - бабусю ОСОБА_2 .
Вважає, що він, як потерпілий від злочину та особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної та моральної шкоди, має право на її відшкодування з особи, яка вчинила злочин.
Майнова шкода полягає у витратах, які він поніс на придбання препаратів та ліків під час лікування, на загальну суму 1727,70 грн. Також, у зв`язку з ушкодженням здоров`я він не зміг скористатись квитками на автобус рейсом Умань-Одеса, вартістю 273,50 грн., яким мав виїхати наступного дня (24.01.2021 року) та яким, внаслідок вчинення відносно нього кримінального правопорушення, не зміг скористатись.
Крім того, він, зазнав психічного зриву, що негативно позначився на його нервовій системі, тому вважає, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 150 000,00 грн.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2001,20 грн., заподіяної йому злочином майнової шкоди та 150000,00 грн. моральної шкоди. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог до відповідача, зокрема щодо факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також щодо визнання останньої його опікуном.
За таких обставин пред`явлення саме до ОСОБА_2 , яка під час розгляду кримінального провадження судом мала статус законного представника, вимоги про відшкодування шкоди, завданої недієздатною фізичною особою, опікуном який зобов`язаний здійснювати нагляд за такою особою, є необґрунтованим та не доведеним належними доказами, оскільки статус особи як законного представника сам по собі не свідчить про те, що дана особа є опікуном недієздатної фізичної особи.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи. Висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми процесуального права та не дотримано норм матеріального права. Просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту родинних відносин між ОСОБА_3 та його бабусею ОСОБА_2 , а також не встановлено обставин щодо її опікунства над ОСОБА_3 , а тому позов заявлено до неналежного відповідача.
Однак, суд в ухвалі Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06 вересня 2022 року, відмовляючи у задоволенні цивільного позову в кримінальному провадженні, виходив з того, що цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим ОСОБА_1 заявлено не до законного представника (бабусі) ОСОБА_2 . При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_3 під час вчинення суспільно небезпечного діяння перебував у стані неосудності, тобто не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а відтак не несе відповідальності за спричинену шкоду.
Зауважує, що відповідач ОСОБА_2 була залучена судом саме як законний представник повнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 в межах кримінального провадження щодо останнього. Тому факт родинних відносин між ОСОБА_3 та його бабусею ОСОБА_2 встановлений судом, а тому не потребує доказуванню.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2022 року, залишеною без змін Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, за результатом розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, щодо останнього застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування з госпіталізацією до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Відповідно до копії епікризу від 04.06.2021 року виданого КНП «Уманська Центральна міська лікарня» Уманської міської ради ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 24.05.21 по 03.06.21 з проникаючим ножовим пораненням лівої половини грудної клітини без пошкодження органів грудної клітини. ОСОБА_1 надано копії квитанцій щодо витрат, що були понесені ним в зв`язку з лікуванням на загальну суму 1727 грн.70 коп.
Установлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. В результаті вчинення вказаного суспільно небезпечного діяння позивач ОСОБА_1 отримав ножове поранення, в зв`язку з чим зазнав матеріальних збитків, що були пов`язані з відновленням втраченого здоров`я. Крім того, останній вважає, що його життя зазнало змін, що спричинило йому моральні страждання та незручності, які він оцінив, як завдану моральну шкоду у розмірі 150000 грн.
Враховуючи вказану обставину, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , як до опікуна ОСОБА_3 – про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином.
Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 220 від 11.06.2021 року проведеної в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_3 встановлено, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, наявні прояви хронічного психічного захворювання у формі шизотипового розладу з проявами психотичного епізоду, через що не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_3 виявляться прояви хронічного психічного захворювання у формі шизотипового розладу з проявами психотичного епізоду, через що він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині персоніфіковані маячні ідеї наведення порчі, «Любовного привороту», психопатоподібні розлади з проявами агресії, некритичності, що становить активний тип суспільної небезпеки і може призвести до скоєння ОСОБА_3 суспільно-небезпечних діянь, він потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом і лікування в примусовому порядку.
Згідно зі статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною першою статті 1184 ЦК України передбачено, що шкода, завдана недієздатною фізичною особою відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода завдана не з його вини. 
Відповідно до статті 1186 ЦК України шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.
Якщо фізична особа, яка завдала шкоди, сама довела себе до стану, в якому вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними в результаті вживання нею спиртних напоїв, наркотичних засобів, токсичних речовин тощо, шкода, завдана нею, відшкодовується на загальних підставах.
Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.
Правила цієї норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство.
Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 717/304/16-ц, провадження № 61-24272св18.
Така норма введена як в інтересах потерпілих, так і з метою посилення нагляду за психічно хворими або недоумкуватими особами, оскільки часто у відношенні осіб, які страждають різноманітними психічними захворюваннями і в силу цього не можуть оцінити небезпеку своїх дій або керувати ними, не ставиться питання про визнання їх недієздатними, а отже відсутні особи (опікуни), на яких може бути покладена відповідальність.
У разі, якщо особа страждає на психічні розлади, але не визнана в судовому порядку недієздатною, суб`єктом відповідальності будуть особи, які зобов`язані були клопотати в суді про визнання її недієздатною і фактично виконували обов`язки опікуна.
Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що стан неосудності виключає винність завдавача шкоди, тому шкода, завдана особою в такому стані, юридично кваліфікується як така, що виникла внаслідок випадку, а отже за загальним правилом статті 1186 ЦК не відшкодовується.
Таким чином, враховуючи, що під час вчинення правопорушення та завдання шкоди позивачу ОСОБА_3 перебував у стані хронічного психічного захворювання, внаслідок чого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, колегія суддів вважає, що він не може бути суб`єктом цивільно-правової відповідальності.
У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , як законного представника ОСОБА_3 та мотивує це тим, що відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2022 року, яка залишена без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року, при відмові у задоволенні цивільного позову у кримінальній справі вказано, що даний позов не підлягає до задоволення, оскільки вимоги заявлено потерпілим не до законного представника (бабусі) ОСОБА_2 . 
Колегія суддів, перевіривши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини у справі та правовідносини, які склалися між сторонами у справі, а також проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини доходить висновку про відхилення аргументів апеляційної скарги з огляду на наступне.
Дійсно, як вбачається із ухвал суду першої та апеляційної інстанцій у кримінальній справі №705/2915/21 відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 приймала участь у її розгляді, як законний представник обвинуваченого та як установлено судами за спорідненістю є його бабусею.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що відповідачка ОСОБА_2 визнана опікуном  ОСОБА_3 у встановленому законом порядку.
В той же час колегія суддів вважає помилковими мотиви суду першої інстанції, які стали підставами для відмови у позові, що для відшкодування завданої шкоди у порядку визначеному статтею 1186 ЦК України особа має бути визнана недієздатною, а позов заявлено до опікуна такої недієздатної особи, оскільки норма вищевказаної статті регулює правовідносини щодо неосудної особи, а не недієздатної особи. 
З аналізу норми частини 2 статті 1186 ЦК України вбачається, що особами, які мають відповідати за шкоду спричинену неосудною особою є чоловік (дружина), батьки та повнолітні діти.
Дана норма статті не містить посилань на відповідальність за дії неосудної особи іншими законними представниками.
Тобто перелік осіб, які можуть відповідати за спричинену шкоду у вищезазначеній статті є вичерпним.
З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позов заявлено до особи, яка не є суб`єктом відповідальності за диспозицією частини 2 статі 1186 ЦК України, а тому є неналежним відповідачем.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді