ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року	 	Справа № 380/18877/22 пров. № А/857/5154/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Затолочного В.С., Пліша М.А.,
при секретарі судового засідання - Юрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2023 року (суддя Клименко О.М., м.Львів, повний текст складено 9 березня 2023 року ), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) (далі - ВДВС, ЗМУ відповідно) в якому просила:
визнати неправомірними дії державного виконавця ВДВС Лаби Я.М. (далі - Державний виконавець) щодо звернення стягнення на пенсійні кошти ОСОБА_1 в сумі 14523,07 грн, які були стягнуті з рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 (далі - Рахунок, Приватбанк відповідно);
зобов`язати ВДВС повернути позивачу неправомірно стягнуті пенсійні кошти у сумі 14523,07 грн, які були стягнуті з Рахунку. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державного виконавця щодо звернення стягнення на пенсійні кошти ОСОБА_1 в сумі 14523,07 грн з Рахунку. Зобов`язано ВДВС сформувати подання про повернення ОСОБА_1 грошові коштів у сумі 14523,07 грн, помилково стягнуті до Державного бюджету України з Рахунку, в рахунок часткового погашення виконавчого збору. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги вказує, що при винесенні постанови про арешт коштів боржника Державний виконавець визначив банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. Проте, Приватбанк, на який за нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) покладено обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому постанову про накладення арешту на кошти виконано. А отже банк також не визнав цей Рахунок та кошти на ньому такими на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.
Позивач подав письмові пояснення по справі, в яких заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, також просить стягнути з відповідача на користь позивача 5700 грн витрат за професійну правову допомогу понесену у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
Позивач та її представник і третя особа в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.   
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Державний виконавець, звертаючи стягнення на грошові кошти на Рахунку не дотримався обов`язку щодо здійснення перевірки відсутності факту спеціального режиму його використання чи відсутності заборон щодо арешту коштів, які знаходяться на цьому рахунку. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині - щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавче провадження № 52401346 з примусового виконання виконавчого листа від 14.06.2016 № 464/1220/13-ц, виданого Сихівським районним судом міста Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ) заборгованості за кредитним договором № 107-0211005/ФКВ-08 від 29.08.2008 в розмірі 1342536,82 грн, з яких: тіло кредиту - 928083,42 грн, відсотки - 390 715,02 грн; комісія за ведення кредиту - 23738,38 грн та 1720,50 грн судового збору (далі - Виконавчий лист). 
Боржником у цьому виконавчому провадженні є ОСОБА_1 , а стягувачем (з урахуванням ухвали Сихівського районного суду міста Львова від 16 вересня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження) - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ-1).
22.09.2022 Державний виконавець керуючись частиною другою статті 56 Закону, виніс постанову ВП № 52401346 про арешт коштів боржника (далі - Постанова), якою постановив:
накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 1479016,25 грн;
копії постанови направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження.
Також 22.09.2022 Державний виконавець керуючись статтями 3, 27, 40 Закону, виніс постанову ВП № 52401346 про стягнення виконавчого збору (далі - Постанова-1), якою постановив стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 134425,73 грн.
27.09.2022 ВДВС сформував платіжну вимогу № 52401346/15 на суму 1478683,05 грн, призначення платежу: стягнення заборгованості згідно з Виконавчим листом, платником за якою є ОСОБА_1 , Рахунок. Указану платіжну вимогу скеровано до банківської установи для виконання. 
Згідно з розпорядженням від 26.10.2022 № 52401346, затвердженим начальником ВДВС, грошові кошти в сумі 14523,07 грн, що надійшли 21.10.2022 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні Виконавчого листа, визначено перерахувати на рахунок Казначейства України в рахунок часткового погашення виконавчого збору, що й зроблено платіжним дорученням від 26.10.2022 № 906.
17.10.2022 та 28.10.2022 позивач та її представник звернулися до ВДВС із заявами про зняття арешту з банківського Рахунку, відкритого в Приватбанку на ім`я ОСОБА_1 . До заяв долучили довідку № FO4VIDRE77HT18K від 07.10.2022, видану Приватбанком, згідно з якою ОСОБА_1 має в цьому банку картку НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує пенсійні виплати, також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).
31.10.2022 Державний виконавець виніс постанову ВП № 52401346 про зняття арешту з коштів (далі - Постанова-2), якою встановив, що згідно з довідкою № FO4VIDRE77HT18K від 07.10.2022 Рахунок призначений для зарахування пенсійних виплат. Керуючись частиною статтею 59 Закону, Державний виконавець постановив зняти арешт з Рахунку, що належить боржнику ОСОБА_1 , а також копії постанови направити на виконання до органу (установи), якому була надіслана постанова про арешт коштів боржника, та сторонам виконавчого провадження.
Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності дій Державного виконавця щодо звернення стягнення на кошти в сумі 14523,07 грн з Рахунку.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).  
За змістом статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Частиною першою статті 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту сьомого частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону. 
Згідно з частиною першою абзацами першим-другим частини другої статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 
Згідно з частиною першою абзацом першим частини другої статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя, четверта статті 56 Закону).
Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначені статтею 68 Закону за змістом якої стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Відповідно до положень статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (частина перша).
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії (абзаци четвертий, п`ятий частини другої).
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (частина третя).
15.03.2022 Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №2129-IX), яким постановила Розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону доповнити пунктом 10-2, який містить, зокрема положення про те, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації) та визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Цей закон набрав чинності 26.03.2022.
Абзацом вісімнадцятим пункту 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону (який доповнено згідно із Законом України від 27.07.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2455-IX; набрав чинності 25.08.2022) установлено, що у період дії воєнного стану приватний виконавець за заявою сторони виконавчого провадження або з власної ініціативи, за умови наявності об`єктивних підстав, має право своєю постановою скасувати постанову чи інший процесуальний документ (або їх частину), винесені ним у виконавчому провадженні.
Законом визначено, що одним із видів заходів примусового виконання рішень є стягнення, зокрема, на пенсію.
Як вже зазначалось, для забезпечення реального виконання рішення виконавець може накладати арешт, зокрема, на відкриті банківські рахунки боржника.
Проте статтею 48 Закону встановлено заборону для виконавця для звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, на спеціальних рахунках та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. 
Окрім того, Законом визначено окремий порядок здійснення відрахувань з пенсійних виплат, встановлено відповідні заборони у відсотковому визначенні для таких стягнень.
До того ж, із набранням чинності Законом № 2129-IX тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).
Статтею 18 Закону передбачено обов`язок виконавців здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. При цьому, правом виконавця є:
- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
- отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Отже, враховуючи обмеження у зверненні стягнення та накладенні арешту, передбачені Законом, та зважаючи на наявність спеціальної процедури для звернення стягнення на пенсійні виплати, виконавець, перед накладенням арешту на банківські рахунки, зобов`язаний пересвідчитись у відсутності спеціального режиму їх використання або відсутності заборон щодо арешту коштів, що знаходяться на цьому рахунку. Виокремлення таких рахунків належить до повноважень саме виконавчої служби. Без здійснення такої перевірки виконавець може своїми діями позбавити боржника права на соціальний захист, порушивши тим самим принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону.
Указаний правовий висновок щодо повноважень виконавчої служби виокремлювати такі банківські рахунки висвітлено в постановах Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, 10 жовтня 2019 року у справі № 916/1572/19, 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19.
Такий правовий висновок Верховний Суд підтримав й у постанові від 10 вересня 2020 року у справі № 340/3042/19.
Як видно з матеріалів справи, Рахунок на який Державним виконавцем накладено арешт, та на кошти з якого у сумі 14523,07 грн звернено стягнення, призначений для отримання пенсійних виплат, що підтверджується Довідкою № FO4VIDRE77HT18K від 07.10.2022, виданою Приватбанком.
Відповідно до виписки по Рахунку за період з 16.05.2022 по 14.10.2022 на вказаний рахунок зараховувалися виключно грошові кошти з цільовим призначенням: «Виплати Пенсійного фонду, пенсія».
Як уже встановлено вище, підставою для винесення Постанови-2 про зняття арешту з Рахунку був встановлений державним виконавцем факт, що Рахунок призначений для зарахування пенсійних виплат.
З огляду на викладене суд першої інстанції вірно вказав на те, що державний виконавець, звертаючи стягнення на грошові кошти на Рахунку, не дотримався обов`язку щодо здійснення перевірки відсутності факту спеціального режиму його використання чи відсутності заборон щодо арешту коштів, які знаходяться на цьому рахунку. Виокремлення такого рахунку належить до повноважень саме виконавчої служби. Отож, не здійснивши таку перевірку, державний виконавець своїми діями позбавив позивачку, яка є боржником у виконавчому провадженні № 52401346, права на соціальний захист, чим порушив принцип співмірності заходів примусового виконання рішень, передбачений статтею 2 Закону.
Твердження відповідача, з посиланням на позицію Верховного Суду у справі №756/1927/16-ц, про те, що саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, суд оцінює критично, оскільки: по-перше, виокремлення спеціального рахунку, виходячи з правової позиції Верховного Суду, що наведена судом вище, належить до повноважень саме виконавчої служби; по-друге, норма, яка визначає такий обов`язок банку міститься у статті 52 Закону, яка має назву «Особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця», а отже стосується особливостей звернення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, натомість у спірному випадку боржником є фізична особа; по-друге, Постановою-2 Рахунок призначений для зарахування пенсійних виплат.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій Державного виконавця щодо звернення стягнення на пенсійні кошти позивача в сумі 14523,07 грн з Рахунку.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції грошові кошти в сумі 14523,07 грн, стягнуті державним виконавцем з Рахунку, який належить позивачці, перераховані до Державного бюджету України в рахунок часткового погашення виконавчого збору. 
За змістом частини першої, абзацу третього частини четвертої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок визначає «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182; далі - Порядок № 787).
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів (абзац перший пункту 3 розділу І Порядку № 787).
За змістом пункту 5 розділу І Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.
Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).
Тож, з наведеного слідує, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, яке платником подається до органу Казначейства.
У свою чергу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» органом, який контролює справляння надходжень до бюджету 22070000 «Виконавчий збір», є Міністерство юстиції України.
Ураховуючи те, що помилково стягнуті з рахунку позивачки кошти є виконавчим збором у відповідному виконавчому провадженні, а Мін`юст є органом, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів, тому саме на Міністерство покладено обов`язок здійснювати контроль за справлянням спірних коштів до державного бюджету.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.
Водночас відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять також органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, яким є відповідач у цій справі.
Тож з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивачки, ВДВС зобов`язаний сформувати подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 14523,07 грн, помилково стягнутих до Державного бюджету України з Рахунку, в рахунок часткового погашення виконавчого збору.
Щодо заперечень скаржника на ухвали суду першої інстанції від 17 лютого 2023 року з питань залучення третьої особи та з питань витребування доказів, то апеляційний суд не вбачає при постановлені таких судом першої інстанції порушення норм процесуального права, так як з прийняттям судового рішення у цій справі Приватбанк не буде наділено новими правами чи обов`язками, що як наслідок, свідчить про відсутність правових підстав для залучення його до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Крім того, при прийнятті Постанови-2, Державний виконавець прийняв до уваги довідку Приватбанку від 17.10.2022 FO4VIDRE77HT18K, згідно якої Рахунок призначений для зарахування пенсійних виплат, а отже визнав, що вказаний Рахунок має спеціальний режим використання, і кошти з такого Рахунку стягнуті безпідставно.
Відносно посилань на те, що ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 23.12.2022 у справі №464/1220/13-ц відмовлено у задоволенні скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови щодо арешту коштів боржника та закриття провадження у частині вимог про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання відділу державної виконавчої служби повернути неправомірно стягнуті кошти, то слід зазначити, що вказана ухвала не набрала законної сили станом на час апеляційного перегляду рішення суду, а закриття провадження у частині відповідних вимог відбулось з підстав не підсудності розгляду вказаних вимог в порядку статті 447 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина перша, третя, сьома статті 139 КАС).
Згідно поданих до суду апеляційної інстанції документів про підтвердження витрат на правову допомогу понесених позивачем, останньою подано: договір про надання правової допомоги та представництво інтересів від 01.11.2022 №01/01.11.2022; узгодження оплати правової допомоги на суму 5700 грн; акт приймання виконаних робіт від 08.06.2022 за яким адвокат Лука Т.М. надає ОСОБА_1 такі види послуг в суді апеляційної інстанції:
складання і направлення адвокатом письмових пояснень по справі;
участь адвоката у судовому засіданні.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В контексті наведеного Верховний Суд звертає увагу на те, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС за наявності клопотання іншої сторони.
Під час судового розгляду справи представником відповідача висловлено заперечення щодо заявленої суми судових витрат, з огляду на їх не співмірність та не доведеність затраченого часу, зокрема на написання письмових пояснень, які по суті дублюються з рішенням суду. Крім того, слід звернути увагу на те, що адвокат Лука Т.М. не був присутній під час апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 08.06.2023.
Враховуючи наведені вище правові норми, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру заявлених судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу за результатами судового розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5700 грн є завищеною та неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг, а тому суд дійшов висновку про необхідність зменшення вказаного розміру судових витрат до 1000 грн.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, та виходячи із обставин справи відмовив у задоволенні позову, а тому з урахуванням наведених вище висновків апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 9 березня 2023 року - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) (ЄДРПОУ: 35009295) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одну тисячу) гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. А. Пліш