Номер провадження: 22-ц/813/954/23 
Справа № 947/38478/20
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 
За участю секретаря судового засідання: Трофименко О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року, ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила визнати виконавчий лист за справою №2-135/2005р., виданий Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що про наявність виконавчого листа за справою №2-135/2005р., виданого Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року вона дізналась лише 10.12.2020 року. В подальшому з`ясувалося, що вірний номер справи 2-4265/05р. ОСОБА_2 зазначала, що ОСОБА_3 (нині ОСОБА_1 ) вже був отриманий оригінал виконавчого листа №2-4265/05р., який був виданий Київським районним судом м. Одеси 27.01.2006 року та який остання вже двічі пред`являла до виконання у 2006 та 2011 роках. Разом з тим на даний час існує виданий 13.03.2020 року Київським районним судом м. Одеси виконавчий лист №2-135/2005 р. з вимогами, що були предметом розгляду у справі №2-4265/05, на виконання рішення по якій 27.01.2006 року Київським районним судом м. Одеси був вже виданий виконавчий лист.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року заяву  ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, - задоволено. 
Визнано виконавчий лист за справою №2-135/2005, виданий Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року – скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 по справі залишити без задоволення. Справу розглядати за її відсутності. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посилаючись на її необґрунтованість, просять суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 – відхилити, а ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24.02.2021 року – залишити без змін. 
Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м.Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 20.04.2023 року сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам в повній мірі відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2005 року №2-135/2005р. зобов`язано ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розмежувальний паркан за адресою: АДРЕСА_1 , що примикає до куту житлового будинку літ. «А» і праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 . В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення меж по фактичному користуванню земельної ділянки відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.10.2005 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 – ОСОБА_6 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2005 року залишено без змін.
Представник стягувача ОСОБА_3 07.12.2005р. подав заяву про видачу виконавчих листів та 27.01.2006 року 2 /два/ виконавчі листи були спрямовані стягувачу ОСОБА_3 для виконання. /а.с. 163,164 основна справа № 2-4265/2005/.
Таким чином, по справі видавалися оригінали виконавчих листів в 2006 році, які стягувач надавала виконавчій службі до виконання.
Відповідно до діючого законодавства по справі може бути видано лише один оригінал виконавчого документу, всі послідуючі є дублікатами виконавчих листів, які видаються судом на підставі ухвали суду після розгляду заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.
Судом встановлено, що вперше було відкрито виконавче провадження 10.04.2006 року старшим державним виконавцем Першої державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси Маломан І.О., про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №В-7/473.
Ухвалою колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13.06.2007 року касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.10.2005 року залишено без змін.
Вдруге виконавче провадження було відкрите 04.11.2011 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білим К.І., а саме винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29660859, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4265/05, виданого Київським районним судом м. Одеси 27.01.2006 року, про зобов`язання ОСОБА_5 знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ. «А» та справа до житлового будинку по АДРЕСА_2 .
Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білого К.І. від 01.12.2011 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу.
З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2020 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по справі №2-135/2005р., в якому зазначено, що рішення суду набрало чинності 13.06.2007 року.
20.03.2020 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рутковькою Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61588603, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-135/2005, виданого 13.03.2020 року, про зобов`язання ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ. «А» та праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2020 року (провадження №6/947/449/20) заяву начальника відділу Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусева О.О. задоволено та здійснено заміну сторони виконавчого провадження №61588603 за виконавчим листом №2-135/2005 від 13.03.2005 року, виданим Київським районним судом м. Одеси, щодо зобов`язання ОСОБА_5 знести кам`яний розмежувальний паркан за адресою: АДРЕСА_1 , примикаю чого до куту житлового будинку літ. «А» і справа до житлового будинку по АДРЕСА_2 , а саме замінено боржника з ОСОБА_5 на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
На підставі вказаної ухвали суду від 14.12.2020 року державним виконавцем Борисовцем В.В. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
З відповіді Київського районного суду м. Одеси від 28.12.2020 року №4364 на звернення ОСОБА_2 вбачається, що перевіркою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси не зареєстровано заяв по цивільній справі №2-135/2005р. про видачу дубліката виконавчого документа та про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно із ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Вирішуючи питання щодо визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в ч. 2 ст. 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з ново виявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
У судовій практиці наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили ( крім тих, що підлягають негайному виконанню); помилкова видача виконавчого листа за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; видача виконавчого листа на підставі рішення, яке в подальшому було скасоване; помилкової видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Такі висновки міститься у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц та від 16 вересня 2020 року у справі №308/6024/14.
Судовим розглядом справи встановлено, що на даний час у державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Рутковської Н.В. перебуває виконавче провадження №61588603 про зобов`язання ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ. «А» та праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 за виконавчим листом №2-135/2005, виданим 13.03.2020 року на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 12.07.2005р., відкрите постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2020 року. 
При цьому, в ході судового розгляду справи встановлено, що по справі вже видавалися оригінали виконавчих листів у 2006 році, які стягувач надавала виконавчій службі двічі до виконання у 2006 році та у 2011 році. 
Однак, як вірно зазначено судом, відповідно до діючого законодавства по справі може бути видано лише один оригінал виконавчого документу, всі послідуючі є дублікатами виконавчих листів, які видаються судом на підставі ухвали суду після розгляду заяви про видачу дублікатів виконавчих листів.
Доводи заявниці ОСОБА_2 не були спростовані в ході розгляду заяви ані стягувачем ОСОБА_1 , ані представником Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання виконавчого листа за справою №2-135/2005, виданого Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року таким, що не підлягає виконанню.
       У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що до даного часу кам`яний розмежувальний паркан за адресою:  АДРЕСА_1 , примикаючого до вугла житлового будинку літ. «А» і справа до житлового будинку по АДРЕСА_2  не знесено, а рішення суду не виконано, що є грубим порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 8 Загальної декларації з прав людини, статей 129,129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 18, 273 ЦПК України, а тому виконавчий лист за справою №2-135/2005, виданий Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року виданий уповноваженим органом та в установлений строк. 
Разом з тим, вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Так, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.  
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1  ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,  для цілей якої виконання рішення,  ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Як встановлено судом, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2005 року по справі №2- 135/2005 зобов`язано ОСОБА_5 знести кам`яний розмежувальний паркан за адресою: АДРЕСА_1 , що примикає до куту житлового будинку літ. «А» і праворуч до житлового будинку. В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про встановлення меж по фактичному користуванню земельної ділянки відмовлено.
На виконання вищевказаного рішення суду, 07.12.2005 року представник стягувача ОСОБА_7 подав заяву про видачу виконавчих листів та 27.01.2006 року 2 (два) виконавчі листи були спрямовані стягувачу ОСОБА_7 для виконання (справа №2-4265/2005), за якими:
-10.06.2006 року вперше було відкрито виконавче провадження, старшим державним виконавцем Першої державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси Маломан І.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №В-7/473;
-04.11.2011 року вдруге виконавче провадження було відкрите державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білим К.І., а саме винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29660859, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-4265/05, виданого Київським районним судом м. Одеси 27 січня 2006 року, про зобов`язання ОСОБА_5 знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ. «А». Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Білого К.І. від 01.12.2011 року вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу.
При цьому, 13.03.2020 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по справі №2-135/2005р., в якому зазначено, що рішення суду набрало чинності 13.06.2007 року.
20.03.2020 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рутковькою Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61588603, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-135/2005, виданого 13.03.2020 року, про зобов`язання ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ. «А» та праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 .
Разом з тим, згідно з відповіді Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2020 року №4364 на звернення ОСОБА_2 вбачається, що перевіркою автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси не зареєстровано заяв по цивільній справі №2-135/2005р. про видачу дубліката виконавчого документа та про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Більш того, матеріалами справи також встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.02.2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2021 року по справі №947/38213/20 скаргу  ОСОБА_4 на постанову та дії держаного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рутковської Н.В., - задоволено та визнано їх неправомірними, скасовано постанову державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Рутковської Н.В. від 20.03.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61588603 за виконавчим листом №2-135/2005г. виданим Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року, про зобов`язання ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ «А» та праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 та зобов`язано державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) закрити виконавче провадження № 61588603 за виконавчим листом №2-135/2005г. виданим Київським районним судом м. Одеси 13.03.2020 року, про зобов`язання ОСОБА_5 (представник ОСОБА_6 ) знести кам`яний розділовий паркан за адресою: АДРЕСА_1 , котрий примикає до куту житлового будинку літ «А» та праворуч до житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с. 45-119. 162-167). 
Щодо посилань апелянта у апеляційній скарзі на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24.09.2020 року щодо заміни сторони виконавчого провадження № 61588603, то слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не були сторонами виконавчого провадження № 61588603 на момент його відкриття, боржником був ОСОБА_5 . Лише 24.09.2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було змінено сторону - боржника з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 07.04.2021 року вищевказану ухвалу Київського районного суду від 24.09.2020 року було скасовано і подання начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої      служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гусєва О.О., заінтересована особа, стягувач ОСОБА_8 , про заміну сторони виконавчого залишено без задоволення (а.с. 105-114). 
Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга  ОСОБА_1 не містить. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 377, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 
Повний текст судового рішення складено 20.04.2023 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова