СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року                                        м. Харків                        Справа № 922/2092/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Геза Т.Д.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.  (вх. №605Х/1-18) 
на рішення       господарського суду Харківської                області від 23.01.2023  року у справі №922/2092/22, ухвалене         в приміщенні господарського суду Харківської                 області (суддя  Чистякова І.О.),  повний  текст якого     складено  23.01.2023 року 
за позовом   Комунального підприємства  "Харківський метрополітен", м. Харків 
до відповідача      Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича, м. Харків
про стягнення 19      344,61 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням   господарського суду  Харківської                 області від 23.01.2023 року    у справі №922/2092/22 позов задоволено  повністю; стягнуто   з Фізичної особи-підприємця Циби Ярослава Миколайовича   на користь Комунального підприємства "Харківський метрополітен"   заборгованість за договором на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 57-2/ВНД від 09.08.2021 у розмірі 11 348,59 грн. з урахуванням ПДВ, 3% річних в розмірі 199,61 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 503,82 грн., пеню в розмірі 2 257,28 грн. та суму у розмірі 4 035,31 грн. за демонтаж рекламної продукції з урахуванням ПДВ; стягнуто   з Фізичної особи-підприємця Циби Ярослава Миколайовича   на користь Комунального підприємства "Харківський метрополітен"   судовий збір в сумі 2481,00 грн.
Представник Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвокат Лиска П.О.  з рішенням    господарського суду першої інстанції не погодився     та звернувся    до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2023 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт в обґрунтування доводів  апеляційної скарги вказує на таке.
Позивачем не надавались послуги з регулярних пасажирських перевезень в період з 24.02.2022 року по 31.03.2022 року, а  отже позивачем  не здійснено рекламування та  надання послуг з  24.02.2022 року по 31.03.2022 року невизначеному колу осіб, на яких спрямовується реклама на виконання умов договору.
Підписаний однобічно акт виконаних робіт  від 28.02.2022 року не відповідає дійсності  в частині обсягу наданих послуг. 
Оскільки відповідач не отримував  копію позовної заяви  та не був обізнаний про судовий спір, він не міг звернутися з зустрічним позовом до господарського суду першої інстанції.
Відповідач не визнає суму заборгованості повністю, а тому й не визнає суму 3% річних, інфляційних втрат та пені за березень 2022 року. 
Одночасно, апелянт посилаючись на положення ст. 256 ГПК України, просив поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки не отримував від місцевого господарського суду копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про існування оскаржуваного рішення апелянт дізнався з 24.03.2023 року, коли отримав доступ до кабінету “Електронний суд”.
Протоколом  автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2023 року,   суддею – доповідачем у справі визначено суддю  Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д. 
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022        від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Указами  Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  №58/2023 від 06.02.2023 року,  відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19  лютого    2023 року строком на 90 діб.
Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 “Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану” встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.  
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду  від 31.03.2023 року апеляційну скаргу    представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.    на рішення       господарського суду Харківської         області від 23.01.2023 року у справі  залишено  без руху, оскільки матеріали апеляційної скарги   не містять доказів надіслання копії апеляційної скарги Комунальному підприємству  "Харківський метрополітен",   листом з описом вкладення, що не відповідає вимогам статті 258 ГПК                 України; апелянта зобов`язано      усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
04.04.2023 року на адресу суду від  апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№3742), з доказами надіслання копії апеляційної скарги позивачу, яку, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.   
Ухвалою Східного  апеляційного господарського суду від 06.04.2023 року клопотання представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.   про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено  строк на подання апеляційної скарги; відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.     на  рішення  господарського суду Харківської      області від 23.01.2023 року у справі №922/2092/22; призначено  розгляд справи за апеляційною скаргою          представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.     на  рішення  господарського суду Харківської      області від 23.01.2023 року у справі   у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; учасникам справи  встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,               з доказами надсилання його апелянту; запропоновано  учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати їх з використанням програми "Електронний суд" (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати документи з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua. Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; витребувано  з господарського суду Харківської      області          матеріали справи №922/2092/22; зупинено  дію рішення господарського суду Харківської      області             від 23.01.2023 року у справі  №922/2092/22  до розгляду апеляційної скарги.
12.04.2023 року на адресу суду від відповідача надійшла  заява щодо отримання копії ухвали суду від 06.04.2023 року (вх.№4125), яку долучено до матеріалів справи.
13.04.2023 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/2092/22 (вх.№4197).
26.04.2023 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4661), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити  без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що нездійснення позивачем  пасажирських перевезень  в період дії договору (з 24.02.2022 року по 31.03.2022 року)  не впливає на зобов`язання відповідача щодо належної та своєчасної сплати за надані послуги за договором; згідно наказу Департаменту інфраструктури  Виконавчого комітету Харківської міської ради  від 24.02.2022 року №30/1 КП   "Харківський метрополітен" з 24.02.2022 року припинило регулярні перевезення лініями метрополітену до особового розпорядження. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи,       перевіривши повноту встановлення господарським         судом першої інстанції         неоспорених обставин справи,         колегія суддів встановила наступне.
 09.08.2021 року  між Комунальним підприємством "Харківський метрополітен" (Метрополітен) та Фізичною особою - підприємцем Цибою Ярославом Миколайовичем (Клієнт) було укладено договір на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 57-2/ВНД. 
Відповідно до п. 1.1. договору Метрополітен на замовлення Клієнта протягом визначеного в договорі періоду надає за плату послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції згідно наданих Клієнтом зразків.
Згідно з п. 2.3.1. договору Клієнт зобов`язався вчасно і в повному обсязі вносити плату за користування місцями для розміщення рекламної продукції на поточний рахунок Метрополітену.
Відповідно до умов п. 3.1. Додаткової угоди №1 від 06.09.2021  року  до договору Клієнт сплачує Метрополітену кошти згідно затверджених тарифів у розмірі: всього за місяць - 11348,59 грн., у тому числі ПДВ (20%) - 1891,43 грн. Оплата проводиться Клієнтом самостійно на поточний рахунок Метрополітену без отримання рахунку, відповідно до кількості та категорії наданих Метрополітеном рекламних місць.
Згідно з п. 3.3. договору щомісячні поточні платежі у розмірі місячної оплати, визначені цим договором, здійснюються Клієнтом до 15-го числа поточного місяця у формі передплати.
Відповідно до п. 2.3.5. договору з 10 до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, Клієнт зобов`язаний з`являтися до відділу непрофільних доходів Метрополітену для підписання акту приймання-передачі послуг. У разі неявки Клієнта для підпису акту або неповернення до 20 числа того ж місяця Метрополітену примірника акту, належним чином, та/або відсутності у той же термін мотивованої відмови від підписання акту, послуга вважається такою, що прийнята Клієнтом.
Згідно з п. 1 Додаткової угоди № 3 від 31.12.2021 року  до договору цей договір набирає чинності з моменту досягнення сторонами домовленості по всім істотним умовам та підписання сторонами тексту договору та діє до “31” березня 2022 року включно.
Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 3 від 31.12.2021 року  до договору послуги по цьому договору надаються з "09" серпня 2021 року по "31" березня 2022 року.
За змістом   п. 2.3.6. договору Клієнт зобов`язаний у 3-денннй термін, після закінчення терміну дії договору за свій рахунок привести місця, що надавались, у первинний стан.
Згідно з п. 2.3.7. договору в разі проведення демонтажу рекламної продукції Метрополітеном, відповідно до п. 2.2.3 цього договору, відшкодовувати Метрополітену витрати з демонтажу рекламної продукції та витрати на приведення місця, що надавалося, до первинного стану. Оплату провести у 3-денний термін згідно наданого рахунку.
Відповідач в порушення умов договору не здійснив оплату за останній місяць - березень 2022 року  у розмірі 11 348,59 грн., з урахуванням ПДВ, а також в порушення п. 2.3.6. договору у 3-денний термін після закінчення терміну дії договору за свій рахунок не привів місця, що надавались, у первинний стан.
Згідно з п. 2.2.3. договору Метрополітен зобов`язаний здійснювати демонтаж рекламної продукції, якщо вона не була проведена Клієнтом, у наступних випадках: а) проведення на місці розташування рекламної продукції, робіт з ремонту або реконструкції об`єктів Метрополітену за умови, що Метрополітен повідомив Клієнта про проведення таких робіт на даному місці за допомогою поштового зв`язку; б) у разі не виконання вимог демонтажу рекламної продукції після закінчення терміну дії договору; в) несплати, несвоєчасної сплати або неповної сплати платежів, передбачених розділом 3 цього договору.
У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог демонтажу рекламної продукції після закінчення терміну дії договору, позивач згідно з п. 2.2.3. договору здійснив 01.06.2022 року  демонтаж рекламної продукції, що підтверджується актом виконаних робіт № 982/2 від 01.06.2022 року  на суму 4 035,31 грн., з урахуванням ПДВ, який разом з рахунком  №116 від 01.06.2022 року  на суму 4 035,31 грн. було надіслано відповідачу 19.10.2022 року  на його адресу, що підтверджується описом вкладення від 19.10.2022 року  за номером поштового відправлення АТ "Укрпошта" 6101100509205.
Проте,  відповідач в порушення умов  п. 2.3.7. договору не здійснив оплату суми у розмірі 4 035,31 грн.  за демонтаж рекламної продукції, з урахуванням ПДВ.
Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області,  в якому останній просив стягнути  суму  боргу за договором на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 57-2/ВНД від 09.08.2021 року  у розмірі 11 348,59 грн., з урахуванням ПДВ, 3% річних в розмірі 199,61 грн., суми індексу інфляції в розмірі 1 503,82 грн., пеню  в розмірі 2 257,28 грн. та суми у розмірі 4 035,31 грн. за демонтаж рекламної продукції, з урахуванням ПДВ.  
23.01.2023 року господарським судом Харківської  області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість       рішення                   господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної         скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна                 скарга не підлягає         до         задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях    Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі  .       Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Згідно зі ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з   ст.  901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до  ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене та виходячи з того, що відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, місцевий господарський суд дійшов  обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог  щодо  стягнення заборгованості за договором на послуги по наданню місць для розміщення рекламної продукції № 57-2/ВНД від 09.08.2021 року  у розмірі 11 348,59 грн., з урахуванням ПДВ, та суми у розмірі 4 035,31 грн. за демонтаж рекламної продукції.
Аргументи апелянта на те,  що позивачем не надавались послуги з регулярних пасажирських перевезень в період з 24.02.2022 року по 31.03.2022 року, а  отже позивачем  не здійснено рекламування та  надання послуг з  24.02.2022 року по 31.03.2022 року невизначеному колу осіб, на яких спрямовується реклама на виконання умов договору не приймаються, оскільки не підтверджуються належними та допустимими   доказами в розумінні  ст .ст. 76, 77 ГПК України; запровадження в Україні воєнного стану  не є підставою для звільнення сторони за договором від обов`язку здійснювати оплату  послуг, надання яких передбачено умовами укладеного між ними договору. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 199,61 грн., індексу інфляції в розмірі 1 503,82 грн.  та пені в розмірі 2 257,28 грн., слід зазначити  наступне.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).
Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).
Так, відповідно до ст. ст.  230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Згідно з ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 6  ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту вказаних  норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.
Так, відповідно до п. 4.2.1. договору Клієнт несе відповідальність за здійснення несвоєчасного або не в повному обсязі перерахування оплати, передбаченої у п.п. 3.1.-3.3. цього договору, Клієнт сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (включаючи день оплати). Пеня починає нараховуватися з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникла заборгованість.
Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних, індексу інфляції та пені за допомогою калькулятора ЛІГА.ЗАКОН, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку  про те, що  вказані  нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства України,  здійснені  позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 199,61 грн., індексу інфляції в розмірі 1 503,82 грн. та пені в розмірі 2 257,28 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Отже, аргументи апелянта на те, що відповідач не визнає суму заборгованості повністю, а тому й не визнає суму 3% річних, інфляційних втрат та пені за березень 2022 року, не  приймаються. 
Також,  не приймаються аргументи апелянта на те, що    відповідач не отримував  копію позовної заяви,  не був обізнаний про судовий спір та    не міг звернутися з зустрічним позовом до господарського суду першої інстанції, з огляду на таке.
  Так, за матеріалами справи, відповідно до опису вкладення у  цінний  лист від 04.11.2022 року  слідує, що на адресу відповідача – Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича  ( АДРЕСА_1 ), позивачем надіслано позовну заяву з додатками, що відповідає положенням ч. 1 ст. 164 ГПК України, відповідно до якої до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема,  відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.11.2022 року  вчинено наступні процесуальні дії, а  саме:   прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2092/22; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи: роз`яснено відповідачу, що згідно статті 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі: попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 ГПК України); встановлено позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відзиву; встановлено відповідачу строк для подання заперечення із урахуванням вимог ст. 167 ГПК України - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.
      Копія ухвали господарського суду першої інстанції від 30.11.2022 року, яку було надіслано за відомою суду адресою місця проживання відповідача, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. 12-го Квітня, буд. 8, кв. 4, м. Харків, 61089, не була вручена відповідачу та 07.12.2022 року  повернута відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Також,   копія ухвали господарського суду Харківської області від 14.11.2022 року  про залишення позовної заяви без руху була надіслана відповідачу за вказаною вище адресою місце проживання, втім не була вручена та 23.11.2022 року   повернута відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
В матеріалах справи  відсутні відомості про зміну місця проживання відповідача та відсутня можливість сповістити його за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.
   Згідно з ч. 7 ст. 120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені       в ухвалі Верховного Суду від 09.04.2021 року у справі №910/5349/19, де, зокрема, вказано на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника у цьому випадку – суду       (висновки,       викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, провадження №11-268заі18).
Окрім того,  відповідно до ч. 2   ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”   усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1   ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвали господарського суду першої інстанції    від 14.11.2022 року та від 30.11.2022 року    у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та  оприлюднені у Єдиному державному  реєстру судових рішень  18.11.2022 року та 02.12.2022 року.
       Разом з тим, за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення “Пономарьов проти України” від 03.004.2008 року, заява №3236/03).
 Отже,       висновок місцевого господарського суду    про задоволення позову   відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1         статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників      та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення Європейського суду з прав людини         від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини         у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.         6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.         6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту                 було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту                 була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.      269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282     Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника  Фізичної особи – підприємця Циби Ярослава Миколайовича – адвоката  Лиска П.О.      залишити без задоволення. 
Рішення   господарського суду Харківської   області від 23.01.2023 року  у справі №922/2092/22   залишити без змін. 
                    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуюча    суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза