УХВАЛА
11 квітня 2023 року 
м. Київ
справа № 640/17058/20
адміністративне провадження № К/990/11635/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів, 
УСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "ДНІПРОАЗОТ" (надалі також - Позивач, АТ «ДНІПРОАЗОТ») звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило (з урахуванням уточнення позовних вимог): визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України (надалі також - ДПС України; Відповідач), яка виразилась у нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних та стягнути з ДПС України на користь АТ "ДНІПРОАЗОТ" грошові кошти в розмірі 40 000    000, 00 грн, на відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій ДПС України, які виразились у неприйнятті для реєстрації та не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що внаслідок протиправних дій відповідача, які полягають у неприйнятті для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі також - ЄРПН) зазначених вище розрахунків коригування, що підтверджується судовими рішеннями у справах №804/2320/18, №0440/6132/18, №160/594/19 та не здійснення відповідачем реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних вищенаведених розрахунків коригування до податкових накладних, АТ «ДНІПРОАЗОТ» позбавлено права і можливості зменшення суми податкових зобов`язань у податкових деклараціях з ПДВ на загальну суму 40000000 грн внаслідок повернення переплати, що шкодить інтересам позивача як платника податку, та спричиняє АТ «ДНІПРОАЗОТ» збитки на суму ПДВ, зазначену у вищенаведених розрахунках коригування, загальний розмір якої склав 40000000,00 грн, та яку сплачено позивачем до бюджету.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2022 року зазначений позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ДПС України, яка виразилась у нереєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних: - № 411 від 19 січня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 940 на суму ПДВ -               3 333 333,33 грн; - № 617 від 16 лютого  2018 року до податкової накладної від 28 листопада 2014 року № 940 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;  № 604 від 16 березня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 940 на суму ПДВ - 1 150 000,00 грн;  № 605 від 16 березня  2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 901 на суму ПДВ - 2516666,67 грн; № 893 від 18 квітня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 № 901 на суму ПДВ -                            3 666 666,67 грн; № 561 від 17 травня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014  року  № 901 на суму ПДВ -1 966 666,66 грн; № 562 від 17 травня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 892 на суму ПДВ - 1 700 000,00 грн; № 479 від 19 червня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 892 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн; №145 від 18 липня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 892 на суму ПДВ -                 2 783 333,33 грн; №146 від 18 липня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року  № 893 на суму ПДВ - 883 333,33 грн; № 417 від 17 серпня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014  року № 893 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн; № 390 від 19 вересня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 893 на суму ПДВ - 3 600 000,00 грн; № 391 від 19 вересня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 884 на суму ПДВ -               66 666,67 грн; № 341 від 18 жовтня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 884 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн; № 339 від 19 листопада  2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014  року №884 на суму ПДВ - 3 666 666,66 грн.
Стягнуто з ДПС України(04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ЄДРПОУ 43005393) на користь Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" (51909, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл., вул. С.Х. Горобця, 1, код ЄДРПОУ 05761620) грошові кошти в розмірі 40 000 000,00 грн (сорок мільйонів гривень 00 копійок) на відшкодування шкоди (збитків), завданих внаслідок протиправних дій ДПС України, які виразились у неприйнятті для реєстрації та не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкових накладних:
- № 411 від 19 січня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 940 на суму ПДВ - 3 333 333,33 грн;
- № 617 від 16 лютого 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014  року № 940 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;
- № 604 від 16 березня  2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 940 на суму ПДВ - 1 150 000,00 грн;
- № 605 від 16 березня  2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 901 на суму ПДВ - 2 516 666,67 грн;
- № 893 від 18 квітня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 901 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;
- № 561 від 17 травня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 901 на суму ПДВ -1 966 666,66 грн;
- № 562 від 17 травня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року  № 892 на суму ПДВ - 1 700 000,00 грн;
- № 479 від 19 червня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 892 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;
- № 145 від 18 липня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 892 на суму ПДВ - 2 783 333,33 грн;
- № 146 від 18 липня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 893 на суму ПДВ - 883 333,33 грн;
- № 417 від 17 серпня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014  року № 893 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;
- № 390 від 19 вересня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 893 на суму ПДВ - 3 600 000,00 грн;
- № 391 від 19 вересня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 884 на суму ПДВ - 66 666,67 грн;
- № 341 від 18 жовтня 2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 884 на суму ПДВ - 3 666 666,67 грн;
- № 339 від 19 листопада  2018 року до податкової накладної від 28 листопада  2014 року № 884 на суму ПДВ - 3 666 666,66 грн.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що:
- обов`язок реєстрації розрахунків коригувань у ДПС України, як правонаступника ДФС України, виник з дня набрання законної сили кожним з судових рішень у справах №804/2320/18, №0440/6132/18, №160/594/19;
- як на день подання цього позову до суду, так і станом на день розгляду цієї справи по суті, розрахунки коригувань не є зареєстрованими ДПС України, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру податкових накладних та наданими представником відповідача у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні поясненнями;
- отже в межах спірних правовідносин Позивачем доведено наявність триваючої протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, внаслідок якої, позивачем понесено збитків на загальну суму ПДВ 40 000 000, 00 грн згідно з відповідними розрахунками коригування.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2023 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2022 року та прийнято нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Суд апеляційної інстанції, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вказав, що  
-          Позивачем не доведено понесення збитків на загальну суму ПДВ 40 000 000, 00 грн. згідно відповідних розрахунків коригувань, та спричинення податковим органом матеріальної шкоди останньому;
-          АТ «ДНІПРОАЗОТ» не доведено належними доказами протиправність дій ДПС України, не надано суду доказів, які підтверджують завдання позивачу матеріальної шкоди діями відповідача, саме в розмірі 40 000 000,00 грн та, відповідно, не доведено причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків (упущеної вигоди) і протиправним діянням відповідача, вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ДПС України на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 40    000    000,00 грн;
-          доводи Позивача були направлені на виконання судових рішень, разом з тим, судовий контроль в порядку адміністративного судочинства вирішується, відповідно до статті 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі також - КАС України).
-           виконання вищезазначених судових рішень, які набрали законної сили, та реєстрації ДПС України податкових накладних/рахунків коригування АТ «ДНІПРОАЗОТ» призведе до подвійного відшкодування позивачу ПДВ, що є порушенням вимог чинного законодавства.
31 березня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ "ДНІПРОАЗОТ" на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 березня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Скаржник обґрунтував наявність підстави для касаційного оскарження, передбаченої у пункті 1 частини четвертої статті 328 КАС України, і таке обґрунтування полягає у неврахуванні судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваної постанови висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020        року у справі № 696/1693/15-ц).
При цьому Суд враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
Водночас посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
Позивач вважає, що апеляційним судом не враховано правових висновків Верховного Суду, наведених у постановах від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18 та від 1 березня 2023 року у справі №925/556/21, від 12 березня 2019 року  у справі  №925/17/18.
У наведених постановах сформовано висновок про те, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Верховним Судом у справі №925/1196/18  вказано, що порушення виконання умов договору з ПАТ «Управління Механізації Будівництва-23» з боку ФОП ОСОБА_1 було об`єктивним наслідком поведінки ДПІ, яка протиправно заблокувала реєстрацію податкових накладних позивача. Тому і збитки позивача, які полягали у сплаті ним штрафних санкцій на користь ПАТ «Управління Механізації Будівництва-23» на виконання судового рішення у справі №925/1308/17, стали об`єктивним наслідком поведінки ДПІ.
При цьому, відповідно до обставин, наведених Верховним Судом у постанові  від 1 березня 2023 року у справі №925/556/21 ВП «Імпульс Плюс» (позивач) реалізувало своє право як платника податків у податкових відносинах і вчинило дії, спрямовані на відновлення майнового інтересу контрагента на одержання права на податковий кредит, а саме звернулось до адміністративного суду з позовом у справі № 580/3394/20, за результатами вирішення якої ГУ ДПС зареєструвало у ЄРПН Податкову накладну датою її подання на реєстрацію, а саме 22 липня 2020 року. Виконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком реалізацію майнового інтересу КХ «Тальне» на виникнення прав на податковий кредит, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, є для покупця таких товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У контексті спірних правовідносин причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягав у тому, що внаслідок протиправних дій ГУ ДПС з блокування реєстрації в ЄРПН податкової накладної КХ «Тальне» втратив би можливість включити до складу податкового кредиту 981 680 грн, що становило суму ПДВ за операцією поставки за Договором. Оскільки ВП «Імпульс Плюс» в адміністративному процесі змогло запобігти заподіянню КХ «Тальне» 981 680 грн збитків (сума ПДВ за операцію за Договором), які він міг понести через неможливість включити цю суму до складу податкового кредиту, Велика Палата Верховного Суду висновує, що у спірних правовідносинах не відбулось об`єктивного зменшення майнових благ Покупця, а 981 680 грн, які Продавець сплатив на його користь у складі штрафу відповідно до пункту 7.3.1 Договору, не були необхідними витратами, які він мусив зробити для відновлення порушеного майнового інтересу Покупця, що унеможливлює стягнення зазначеної суми з Державного бюджету України як збитків.
У постанові від 12 березня 2019 року  №925/17/18 Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин вказав, що TOB „ВЕРЕТА-СОЮЗ" (постачальник товару) склало та направило для реєстрації податкові накладні для ПАТ „Укртатнафта" (позивача у справі). Внаслідок неправомірних дій ДПІ у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, що встановлено постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 у справі №823/309/16, податкові накладні на суму ПДВ в розмірі 2500156,67 грн не були зареєстровані.
У межах справ, на неврахування висновків Верховного Суду  в яких покликається Позивач, предметом спору не була протиправна бездіяльність контролюючих органів на виконання судових рішень, які набрали законної сили.
У справі, про перегляд якої в касаційному порядку просить заявник, суд апеляційної інстанції вказав, що усі доводи Позивача були направлені на виконання судових рішень, разом з тим, судовий контроль в порядку адміністративного судочинства вирішується, відповідно до статті  382-383 КАС України.
Позивач також у касаційній скарзі зазначає, що:
- ним під час судового розгляду надавались пояснення та докази наявності у спірних правовідносинах всіх елементів правопорушення;
- висновок апеляційного суду щодо недоведеності на належними доказами протиправності  дій ДПС України  та причинно-наслідкового зв`язку отримання матеріальних збитків та протиправних дій Відповідача спростовуються судовими рішеннями у справах №804/2320/18, №0440/6132/18, №160/594/19.  
Втім, зазначаючи доводи, що можуть стосуватися дослідження та оцінки доказів, Позивач не наводить передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328, частиною другою-третьою статті 353 КАС України підстав касаційного оскарження.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Суд зазначає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунено обставини, які зумовили її повернення.
Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "ДНІПРОАЗОТ" до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошових коштів,  повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                        Н.Є. Блажівська