ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/14948/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в місті Києві щодо проведення виплати пенсії позивачу під час перерахунку з 01 квітня 2019 року з 77% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення з обмеженням її максимальним розміром пенсії;  
-  зобов`язати Головне управління ПФУ в місті Києві здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачу в розмірі 77% від відповідних сум грошового забезпечення (з урахуванням надбавок підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) без обмеження її максимальним розміром.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно зменшив позивачу основний розмір його пенсії з 77% до 70% сум грошового забезпечення всупереч рішенню Окружного адміністративного суду м.    Києва від 08 червня 2021 року у справі №640/1592/21.
Також зазначив, що обмеження розміру пенсії позивачу не ґрунтуються на положеннях Закону України від 06.12.2016 року №1774-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки аналогічні за суттю та змістом обмеження, передбачені частиною 7 статті 43 Закону від 09.04.1992 №2262-XII, визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в м. Києві щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 під час перерахунку з 01 квітня 2019 року з 77% від відповідних сум грошового забезпечення на 70% від відповідних сум грошового забезпечення з обмеженням її максимальним розміром пенсії.
Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 77% від відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром.
Відмовлено в іншій частині адміністративного позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ПФУ в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову задоволенні позовних вимог у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
В обґрунтування своїх вимог апелянт заявляє, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу, оскільки у зв`язку із скасуванням пунктів 1, 2 постанови № 103, неможливо здійснити жодні перерахунки.
Також апелянт заперечує щодо виплати 77 % суми підвищення пенсії, та зазначає, що існує єдиний законодавчий порядок перерахунку пенсій у зв`язку із зміною розмірів грошового забезпечення.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, апелянт зазначив, що рішення Конституційного Суду України не скасовує обмеження виплати пенсій, а тому дії пенсійного органу є правомірними. 
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 04 квітня 2023 року.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції переглядається на законність і обґрунтованість в частині задоволених позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Так, рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 08.06.2021 року у справі №640/1592/21 суд зобов`язав Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2018 перерахунок пенсії відповідно до  статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії  77%  сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Окрім цього, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2022 року у справі №640/32553/21 суд зобов`язав Головне управління ПФУ у місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , починаючи з 01.04.2019 року у відповідності до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки про грошове забезпечення від 01.09.2021 року №8881/1, що видана Київським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
Суд першої інстанції з матеріалів справи встановив, що згідно із розрахунками пенсії станом на 01 липня 2019 року, на 01 грудня 2019 року, на 01 грудня 2020 року, на 01 липня 2021 року, на 01 грудня 2021 року та на 01 березня 2022 року пенсія позивачу перерахована з 01 січня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21    лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та обчислена з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 50%; основний розмір пенсії становить 70%    грошового забезпечення за 29 років вислуги; підсумок пенсії з надбавками становить 21    931,35 грн., пенсія виплачується в розмірі 14    970,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправним перерахунком пенсії виходячи з 70% грошового забезпечення, звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до вимог  ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано  статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно із якою перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону  провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього  Закону. При цьому, перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього  Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу в розмірі 77 % відповідних сум грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 13 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом, які мають страховий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України (пункт "б" статті 12): за страховий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний повний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умовах  Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей"  (пункт "в" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 3 проценти за кожний повний рік вислуги понад 20 років, але не більше ніж 65 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
08 липня 2011 року прийнято  Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до  Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".
27 березня 2014 року прийнято  Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до  Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри "80" замінено цифрами "70". Ці зміни набрали чинності з 01 травня 2014 року.
З аналізу наведених норм вбачається, що внесені  Законом №3668-VІ  та  Законом №1166-VII  зміни до  статті 13 Закону №2262-ХІІ  щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми  статті 63 Закону №2262-ХІІ, яка змін у зв`язку з прийняттям  Закону №3668-VІ  та  Закону №1166-VII  не зазнала.
Аналізуючи встановлені у справі обставини та враховуючи положення наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що положення статті 13 Закону України № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70% від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, які виникли після 01.04.2014 року, тобто набрання ними чинності, та стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії.
Таким чином, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.
Так, відповідно до статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно, при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Колегія суддів зазначає, що при призначенні пенсії позивачу, розмір пенсії становив 77 % від відповідних сум грошового забезпечення.
За таких обставин у відповідача відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку.
Щодо обмеження пенсії максимальним розміром, то згідно ч.7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції  Закону від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», із змінами, внесеними згідно із  Законами України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»  та  від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  зі змінами, а саме: частину сьому статті 43, а тому внесені у подальшому  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII  зміни до ч.7  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Даного висновку суд дійшов з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №  638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що буквальне розуміння змін внесених  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII  з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року  дозволяє стверджувати, що у  Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  відсутня ч.7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
З урахуванням викладеного, протягом 2018, 2019 років  стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Під час розгляду цієї справи, колегія суддів також враховує висновки та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену   в   постанові від 27.01.2022 у справі №240/7087/20,   відповідно до яких у справах зазначеної категорії застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII у урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахунку пенсії станом на 01 липня 2019 року позивач мав право на отримання пенсії в розмірі 21 931, 35 грн., а виплачувалася відповідачем із обмеженням максимального розміру в сумі 14 970,00 грн.; на 01 грудня 2019 року розмір пенсії позивача складав 21    931,35 грн. та виплачувався відповідачем із обмеженням максимального розміру в сумі 15    640,00 грн.; на 01 грудня 2020 року розмір пенсії позивача складав 21    931,35 грн. та виплачувався відповідачем із обмеженням максимального розміру в сумі 17    120,00 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що розмір пенсії позивача не може бути обмежено її максимальним розміром, а тому суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром та зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 01 квітня 2019 року без обмеження максимальним розміром з урахуванням сум вже отриманих позивачем.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Відповідно до  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 29 листопада 2022 року -  без змін.
Постанова        суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5    статті 328 КАС України.

Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко