ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7922/22                                               Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук Л.О. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 червня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.07.2022 № 254150020615 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 19.07.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 позовні вимоги задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, досягнувши 50 річного віку, 19.07.2022 звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до екстериторіального принципу обробки заяв подані позивачем документи були опрацьовані ГУ ПФУ в Кіровоградській області, за результатом чого було прийнято рішення від 25.07.2022 № 254150020614 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (а.с. 39). 
Із змісту зазначеного рішення вбачається, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії - 19.07.2022, вік заявниці (позивача) становить 50 років 09 місяців 12 днів; страховий стаж - 30 років 11 місяців 11 днів; пільговий стаж - 23 роки 04 місяці 15 днів. За результатом розгляду документів до стажу роботи зараховано всі періоди відповідно до наданих документів. Оскільки відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах, право на пенсійну виплату відповідно до статті 26 вказаного Закону заявниця набуде після досягнення 55-го віку, з 08.10.2026.
Вважаючи вказану відмову ГУ ПФУ в Кіровоградській області протиправною, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в даному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. При цьому, за такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 відмова ГУ ПФУ в Кіровоградській області в призначенні позивачу, яка на час звернення до відповідача досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з підстав недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25.07.2022 № 254150020615 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням нею віку передбаченого абзацом 11 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
03.10.2017 прийнято Закон України № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах."
Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Водночас, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
В той же час, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, справа № 620/7922/22 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, всупереч доводів апелянта, у цій справі слід застосувати саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
При цьому, доводи апелянта про те, що відповідно до Закону № 1058-ІV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону, а тому, останній має пріоритет у застосуванні, колегія суддів відхиляє, адже Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 зазначено, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач має страхового стажу - 30 років 11 місяців 11 днів (при необхідному - не менше 25 років у жінок) та пільгового - 23 роки 04 місяці 15 днів (при необхідному для жінок - не менше 10 років на роботах, передбачених Списком № 2). Вказаного відповідачі не заперечують.
При цьому, копією трудової книжки від 24.07.1989 НОМЕР_1 , наказами про проведення атестації від 29.02.1996 № 21, від 30.04.1998 № 22, від 25.04.2003 № 28, від 05.01.2005 № 6-ка, від 10.01.2010 № 0106/3.1, від 08.01.2015 № 19.1-од, довідками, що підтверджують атестацію робочих місць від 26.08.1999 № 04/320, від 18.12.1999 № 04/611, висновками щодо підтвердження права на пенсію на пільгових умовах від 03.06.2003 № 13/2304, від 22.05.2005 № 14/1288, висновками за результатами атестації робочих місць від 07.05.2010 № 16-27/3593, від 23.02.2015 № 08-27/1957, довідками КНП «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради від 14.12.2021 № 265, від 14.12.2021 № 266, від 14.12.2021 № 266/1 (а.с. 14-32) підтверджується те, що позивач, в тому числі, до 01 квітня 2015 року працювала на посадах, передбачених Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Вказане свідчить, що позивач має достатній страховий та пільговий стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, на підставі пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а висновки відповідача про відсутність у неї права на призначення пенсії на пільгових умовах є безпідставними.
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.07.2022 № 254150020615 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , яка на час звернення до відповідача досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з підстав недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправним та його необхідно скасувати, а для належного захисту прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 19.07.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (у редакції, яка діяла до внесення змін на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII).
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2023 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.

Судді:                                                                                Ганечко О.М.

                                                                                          Кузьменко В.В.