КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

Апеляційне провадження                                                     
№33/824/1767/2023
 
П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
            02 травня 2023 року                                                                      місто Київ
                                                                                               справа № 760/1633/23
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., 
 
за участю:
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 ,
захисника-адвоката ОСОБА_2 - Ніколенка Євгена Анатолійовича,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.173-2 КУпАП, -
 
      В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року та винести нову, якою ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та призначити їй адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що висновок суду першої інстанції про те, що оскільки конфлікт між ОСОБА_1 та       ОСОБА_2 трапився від дій як завдавача шкоди, так і потерпілої, тому в даному випадку відсутня подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП є протиправним та незаконним, оскільки протокол про адміністративне правопорушення був складений та розглядався саме по відношенню ОСОБА_1 за вчинені нею дії, а останній ніхто не чинив перешкод у зверненні до правоохоронних органів з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 .
Вказувала, що суд першої інстанції фактично обмежився пояснення лише ОСОБА_1 , не надавши належної оцінки її поясненням.
Зазначала, що зважаючи на той факт, що вона є особою похилого віку, 1934 року народження, тобто має вік повних 88 років, будь-які дії психологічного, морального а тим більше фізичного характеру, мають для неї наслідком настання реальної шкоди психічному та фізичному здоров`ю, що в повній мірі відповідає диспозиції статті 173-2 КУпАП.
Вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Також  ОСОБА_2 просила поновити їй строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року.
Посилалася на те, що 16 лютого 2023 року проголошено було резолютивну частину постанови, а повний текст оскаржуваної постанови був отриманий нею лише 28 лютого 2023 року.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її захисник-адвокат Ніколенко Є.А. доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Прокурор Київської міської прокуратури в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
А відтак, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглядати справу за відсутності прокурора Київської міської прокуратури.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про поновлення строку на апеляційне скарження, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 16 лютого 2023 року, а апеляційна скарга на неї подана 06 березня 2023  року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_2 отримала 28 лютого 2023 року в суді першої інстанції, що підтверджується розпискою.
Апеляційна скарга була подана у десятиденний термін з моменту отримання постанови, а саме 06 березня 2023 року.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Вирішуючи питання про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство -це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону).
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з'ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров'ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров'ю іншого члена сім'ї.
Отже, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ№260708 від 16 січня 2023 року, 15 січня 2023 року о 18.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1  вчинила домашнє насильство психологічного, фізичного характеру відносно матері ОСОБА_2 , словесно ображала, штовхнула, чим вчинила правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.  
На обґрунтування вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 на основі яких складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ№260708 від 16 січня 2023 року.
У поясненнях ОСОБА_2 вказувала на те, що 15 січня 2023 року приблизно о 18.00 год. знаходячись за місцем проживання, виник конфлікт із донькою ОСОБА_1 , яка словесно ображала, шторхнула.
Згідно пояснень ОСОБА_1 від 16 січня 2023 року остання зазначила, що у її квартирі проживає ОСОБА_2 , яка кожного дня ображає її, ініціює сварки. Вказувала, що вона з  ОСОБА_2 не розмовляє, оскільки у відповідь остання погрожує облити її окропом, ударити по голові важким предметом. Коли вона 15 січня 2023 року заговорила з ОСОБА_2 , остання замахнулася на неї металевим ковшиком і відмовлялася відійти, потім кинула в неї ковшиком, а коли ОСОБА_1 вийшла з кухні, ОСОБА_2 кинула чимось ще.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснювала, що у неї постійно виникає конфлікт з дочкою ОСОБА_1 та що остання хоче її виселити з квартири.
ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що вона з матір'ю не спілкується, при цьому ОСОБА_2 постійно провокує її на конфлікт.
З огляду на наведені пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 беззаперечно вбачається, що між останніми наявний побутовий конфлікт та конфлікт з приводу квартири.
Обставини домашнього насильства, описані у протоколі серії ВАВ№260708 від 16 січня 2023 року, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях   ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено не лише про характер вчиненого психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_2 , а й про можливість завдання чи завдання внаслідок цього шкоди її фізичному або психічному здоров`ю. 
При цьому, конфлікт, який склався між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному та фізичному здоров'ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов'язковою ознакою об'єктивної сторони даного проступку.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
А відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, вмотивованою, обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст.247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Київський апеляційний суд, -
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити потерпілій ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року.
 
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року - залишити без змін. 
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя:                                                                                                Борисова О.В.