ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3477/23 Справа № 192/1328/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д.,Космачевської Т.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та неустойки (суддя першої інстанції Стрельников О.О., повний текст рішення складено 22 грудня 2022 року)

В С Т А Н О В И В:

       15 вересня 2021року позивач ОСОБА_2 звернувся до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позвом до ОСОБА_1 про стгнення боргу та неустойки, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позивки від 25 липня 2021 року в розмірі 15000 грн., та суму нейустойки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 6200 грн, та судові витрати.
       Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та неустойки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 25 липня 2021 року станом на 10 вересня 2021 року, яка складається з: 5000 грн. 00 коп. – суми основного боргу, 6200 грн. 00коп. – неустойки за несвоєчасне повернення боргу, а всього 11200 грн. 00 коп.
Судові витрати по справі покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 908 грн. 00 коп. судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2306 грн. 77 коп. витрат на проведення експертизи.
В задоволені іншої частини позову ОСОБА_2 - про стягнення боргу – відмовлено.
       Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, встановлені судом факти суперечать одне одному і самим матеріалам справи.
       Мотивує скаргу тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач не заперечував, що боргова розписка складена ним особисто та те, що він брав у борг 5000 грн., заперечувався той факт, що відповідач отримав у борг 15000 гривень.
Також відповідач зазначає, що він не відмовлявся повернути кошти позивачу, але останній вимагав від нього саме 15000 грн, що на думку відповідача було зроблено умисно за для прострочення даної позики. 
ОСОБА_1 просив рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позву відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить, 21200 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, (2684х100=268400). а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 25 липня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 отримав в борг від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15 тисяч гривень, зобов`язавшись повернути їх до 10 серпня 2021 року. За кожен день прострочення пеня складає 200 грн. за добу (а.с. 7). 
Згідно висновку експертів №1002/1003-22 від 29 вересня 2022 року – в первинний текст розписки ОСОБА_1 від 25 липня 2021 року в частині цифрового значення суми боргу «15 тисяч гривень» вносилися зміни шляхом дописки. Цифра «1» була дописана в первинний запис цифрового значення суми боргу «5 тисяч гривень». Будь-яких інших змін не виявлено. Встановити, чи відповідає час написання в тексті розписки ОСОБА_1 від 25 липня 2021 року цифрового значення суми «15 тисяч гривень», а саме цифри «1» цифрі та слову «5 тисяч» не надається можливим (а.с. 51-58).
Висновком експерта, що в тексті розписки від 25 липня 2021 року є дописки, а саме цифра «1» була дописана в первинний запис цифрового значення суми боргу «5 тисяч гривень», враховуючи, що в судовому засіданні відповідач визнав позов в сумі 5000 грн., як і не заперечував про те, що вказану суму він отримав у борг від позивача.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем прострочено повернення суми боргу в розмірі 5000 грн. 00 коп. та строк прострочення згідно з розрахунку позивача (а.с. 18) становить з 10 серпня 2021 року по 10 вересня 2021 року, тобто 31 день. За розрахунками позивача розмір неустойки за несвоєчасне повернення боргу за період з 10 серпня 2021 року по 10 вересня 2021 року складає 6200 грн. 00 коп.
       Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу по розписці від 25 липня 2021 року, а саме за сумою основного боргу в розмірі 5000 грн. 00 коп., неустойки за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 6200 грн. 00 коп., є обґрунтованими, враховуючи, що в судовому засіданні відповідач визнав позов в частині основної суми боргу та не оспорював їх.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Зі ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦПК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
З наявних в матеріалах справи доказів та встановлених обставин судом першої інстанції вбачається, що відповідач ОСОБА_1 у повному обсязі визнав той факт, що укладав з позивачем договір позики на суму 5000 грн, дані обставини також підтверджуються викладеними в апеляційній скарзі доводами, тобто позивач частково погодився з позовною заявою ОСОБА_2 та визнав борг у розмірі 5000 грн.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення надав належну оцінку зібраним доказам по справі, врахував визнання відповідачем позову дійшов до обшрунтованого висновку, про часткове задоволення позовних вимоги в частині стягнення заборгованості у 5000 грн та неуйстойки за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 6200 грн.
Таким чином, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно того, що позивач відмовлявся від нього отримувати борг у розмірі 5000 грн, оскільки згідно розписки було 15000 грн., є безпідставиними та не підтвреджуються жодними доказами в матеріалах справи.
ОСОБА_1 на підтвредження даного факту ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної не надав доказів якіб підтвреджували його намір у строк до 10 серпня 2021 року виконати взяті на себе зобов`язання 25 липня 2021 року у вигляді повідомлення позивача про намір сплатити йому суму за боргом.
Таким чином, частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді:                                                                                О. В. Халаджи                                                          
                                                                               О.Д. Канурна

                                                                               Т,В. Космачевська