ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/9864/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року (головуючий суддя Конишева О.В.)
          в адміністративній справі №280/9864/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

          Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 19.10.2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 
          - визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди;
          - зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову допомогу на оздоровлення за 2013-2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
          В обґрунтування позову вказано, що під час проходження військової служби відповідач розрахував та виплатив грошову допомогу на оздоровлення за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, у той час, така винагорода має систематичний характер та входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.12.2022 року позов задоволено.
          Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
          Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2013-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату донарахованих сум.
          Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач у період проходження позивачем за 2013-2017 роки військової служби повинен був розраховувати грошову допомогу на оздоровлення з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка мала постійний характер.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначає про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог оскільки під час нарахування грошової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру місячного грошового забезпечення позивача, відповідачем правомірно та на виконання відповідних вимог чинних нормативно-правових актів не включено отримуваної позивачем суми щомісячної додаткової грошової винагороди до розміру його грошового забезпечення. Також вказує про пропуск позивачем строку звернення до суду. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.
          Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
          Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником бойових дій та брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується посвідченням серії УБД від 23.11.2015 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2018 року № 27 рс позивача було виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (звільнений з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу).
30.03.2021 року позивач звернувся з заявою до відповідача про нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Відповідач листом від 16.04.2021 року вих.№225/56/421 відмовив позивачу в нарахуванні та виплаті вказаної вище грошової допомоги з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Обґрунтовуючи свою відмову відповідач посилався на наказ Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», відповідно до якої (п. 30.3 Розділу XXX «Правила виплати грошової допомоги для оздоровлення») передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Відтак, відповідач вважає, що щомісячна грошова винагорода відноситься до винагород, тому в розмір грошової допомоги на оздоровлення вона відповідачем не нараховувалась.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Суд першої інстанції позов задовольнив. 
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України,  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до п.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно з частини 3 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення; 
6) співробітникам кадрового складу (військовослужбовцям) Служби зовнішньої розвідки - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» Міністр оборони України наказом від 24.10.2016 року №550 затвердив Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року № 550 визначені умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, окреслено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.
Відповідно до п.3 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року № 550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Згідно з п.5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Відповідно до п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року №550 встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п.9 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року №550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Відповідно до положень п.10 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України від 24.10.2016 року № 550 командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
Водночас колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2013-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Отже, ключовим питанням у даній справі є розмір грошової допомоги на оздоровлення, яка була виплачена позивачу за 2013-2017 роки.
Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що грошова допомога на оздоровлення не є складовою грошового забезпечення та надається особі за її заявою.
Оскільки грошова допомога на оздоровлення не є складовою грошового забезпечення, то на правовідносини щодо розміру грошової допомоги на оздоровлення не поширюється норма, яка виключає строки звернення до суду.
Як наслідок на дані правовідносини поширюються строки звернення до суду.
Так, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 
1) посадовий оклад; 
2) оклад за військовим званням; 
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Отже, грошова допомога на оздоровлення не є складовою грошового забезпечення.
Таким на дані правовідносини поширюється місячний строк звернення до суду, що передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частина 5 статті 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.
Натомість суд першої інстанції на дані обставини (що грошова допомога на оздоровлення не є складовою грошового забезпечення та надається особі за її заявою) не звернув увагу та припустився помилкових висновків про можливість розгляду справи по суті  (не врахування строку звернення до суду) та задоволення позову.
Таким чином, оскільки грошова допомога на оздоровлення не є складовою грошового забезпечення та надається особі за її заявою, то позивач має право звернутися до суду (щодо розміру грошової допомоги на оздоровлення) в межах строку, встановленого КАС України.
В силу частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Матеріали справи не містять підтверджень, що позивач дізнався про можливе порушення своїх прав лише в 2021 році. Однак його позовні вимоги торкаються періоду 2013-2017 років, що свідчить про порушення строку звернення до адміністративного суду.
При цьому, наслідком пропуску строку звернення до адміністративного суду, згідно статті 123 КАС України, є залишення позову без розгляду.
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що строк звернення до суду з зазначеним позовом був порушений позивачем з поважних причин.
Отже, в силу вимог ст. 122, 123 КАС України зазначений позов підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин.
Натомість суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначені норми процесуального закону та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення зазначеного позову без врахування строків звернення до суду з зазначеним позовом.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі щодо строків звернення до адміністративного суду.
Доводи апеляційної скарги щодо строків звернення до адміністративного суду спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування. 
Даний позов слід залишити без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.
          Керуючись 241-245, 250, 311, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.12.2021 року – скасувати. Позов залишити без розгляду. 
Постанова набирає законної сили 20.04.2023 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 328, 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова