ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року	Львів	Справа № 452/501/16-а пров. № А/857/13204/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Гінди О.М., Большакової О.О.,
за участі секретаря судового засідання –                    Гранат В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2022 року (суддя – Карнасевич Г.І., м. Самбір) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, в.о. заступника начальника Управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Львівської митниці Приходька Юрія Борисовича про скасування постанови,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у лютому 2016 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, заступника Львівської митниці ДФС Мірошніченка М.І., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 12.02.2016 № 0213/20917/16 (далі – Постанова). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки при накладенні на неї стягнення не враховано наступне: інспектором не було враховано її пояснення, що вона ніколи не купляла автомобіль  марки «MERCEDES BENZ 124», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому не могла ввозити його на територію України; не було з`ясовано, що їй ніколи не видавалося посвідчення водія і вона не могла ввезти автомобіль, тому, що не має права керувати транспортним засобом; нею було написано заяву (зареєстрована 25.01.2016 року за № 416 ) начальнику Самбірського відділу поліції у Львівській області про злочин (копія додається). В заяві вона зазначила: «Прошу прийняти міри до невідомої особи, яка на моє прізвище через митний пост «Мостиська» ввезла на територію України транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ 124», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Враховуючи це інспектор мав з`ясувати всі обставини справи і в разі не підтвердження викладених обставин винести оскаржувану постанову.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 лютого 2022 року замінено відповідача Львівську митницю Державної фіскальної служби на правонаступника - Державну митну службу України Львівську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1, код ЄДРПОУ 43971343). Замінено відповідача заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченка М.І. на в.о. заступника начальника Управління боротьби з контрабандою та порушення митних правил Львівської митниці - Приходька Ю.Б.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби від 12.02.2016 в справі № 0213/20917/16 про порушення ОСОБА_1 митних правил за частиною 3 статті 470 Митного кодексу України (далі – МК України) про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн. Закрито справу про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною 3 статті 470 МК України.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_1 перевищила встановлений статтею 95 МК України транзитний строк доставки автомобіля до митного органу призначення, перевищила встановлений МК України строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення терміном більше ніж на 10 діб. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні докази на підтвердження обов`язку ОСОБА_1 щодо вивезення автомобіля з митної території України, оскільки згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі (ЄАІС) Департаменту митної справи ДФС України транспортний засіб ввезла на митну територію України саме позивачка. Стосовно покликання суду першої інстанції на те, що під час винесення оскаржуваної постанови, відповідачем не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів про вчинення відносно неї шахрайських дій зазначає, що сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивачки вчинені злочинні дії.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що12.02.2016 заступником начальника Львівської митниці ДФС –Мірошниченко М.І. відносно ОСОБА_1 було винесено Постанову (а.с. 8-9), якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною третьою статті 470 МК України.
Згідно вказаної Постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Оскаржуваною Постановою встановлено, що в ході перевірки баз даних ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що 15.11.2014 близько 23 год. 28 хв. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС позивачка ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ 124», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит». Згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 22.01.2016 року не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.
Згідно з поясненнями наданими ОСОБА_1 , вона повідомила, що автомобіль марки «MERCEDES BENZ 124», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 нею на територію України не ввозився, такої машини вона ніколи не купувала (а.с. 39).
Вважаючи Постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не надав суду жодних належних і допустимих у розумінні статей 72, 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови, виконання ним вимог статей 525, 526 МК України, не спростував тверджень позивача щодо неправомірності винесення такої. Відсутність належних та допустимих доказів правопорушення не дає можливості прийти до висновку про те, що позивач допустив порушення митних правил. Вважав, що за таких обставин факт вчинення позивачем порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 470 МК України, є недоведеним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 470 МК України (тут і далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 1 статті 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 93 МК України товари,транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, а в разі поміщення товарів на підставі документа, зазначеного у частині шостій статті 94 цього Кодексу, - до закінчення строку, визначеного відповідно до законодавства, яке встановлює основні засади організації та здійснення режиму спільного транзиту товарів.
Пунктом 1 частини 1 статті 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
Згідно до частини 1 статті 381 МК України громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами. Переміщення транспортних засобів особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України здійснюється у строки, встановлені статтею 95 цього Кодексу.
Згідно з нормами частини 2 статті 95 МК України до строків зазначених у частині 1 цієї статті не включається час дії обставин, зазначених у статті 192 МК України.
Проте, як встановлено апеляційним судом, позивачка всупереч статті 192 МК України та “Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657, до найближчого митного органу до завершення визначеного митницею строку транзиту про обставини подій, у зв`язку з якими порушено ці строки, не зверталася.
Стосовно пояснень ОСОБА_1 про те, що невідома їй особа шляхом обману оформила автомобіль на неї під час митного контролю, про що нею заявлено до правоохоронних органів, апеляційний суд зазначає наступне.
Посилання позивача на те, що 25.01.2016 з цього приводу вона звернулася до правоохоронних органів із завоюю про вчинення відносно неї злочину, що підтверджується копіями даної заяви (а.с. 10), відповіді Самбірського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09.02.2016 №1239/56/01-2016, на думку колегії суддів, не підтверджує вказаних обставин, оскільки належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак такого вироку позивач суду не надав.
Таким чином, сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти ОСОБА_1 вчинені злочинні дії, і на даний момент інформація про прийняте рішення щодо вчинення відносно неї протиправних дій третіх осіб відсутня.
Також колегія суддів враховує, що відповідно до пп. 1.1 п. 1 розділу ІІІ “Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України”, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 № 1118, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 року за № 1428/11708, в разі ввезення транспортних засобів на митну територію України з метою транзиту власник або уповноважена особа представляють уповноваженій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, транспортний засіб для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження); реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про знаття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом, що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення транспортного засобу з наданням пільг в оподаткуванні), перелік яких визначено в підпункті 4.2 пункту 4 цього розділу.
Отже, відповідно до змісту наведеної норми при оформленні зобов`язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля та наявності прав на керування транспортним засобом, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 308/6260/17.
Зважаючи викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними та не бере до уваги доводи позивача про те, що у неї відсутнє посвідчення водія.
Суд першої інстанції зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що саме ОСОБА_1 перемістила через державний кордон України транспортний засіб марки «MERCEDES BENZ 124», VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відтак відсутні докази на підтвердження обов1язку останньої щодо вивезення даного автомобіля з митної території України.
Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідно до статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема це інші документи (належним чином завіреними їх копії або витяги з них) та інформація, у тому числі та, що перебуває в електронному вигляді.
Згідно інформації, яка міститься в єдиній автоматизованій інформаційній системі митного органу, вищевказаний транспортний засіб  ввезла на митну територію України, 15.11.2014 о 23:28:44 год в режимі транзит саме ОСОБА_1 (т.1 а.с. 37)
Відтак, будь-яких доказів того, що позивачем вищевказаний автомобіль на територію України не ввозився, а також підтверджуючих документів у відповідності до вимог статті 460 МК України, ОСОБА_1 не надано а судом апеляційної інстанції не здобуто.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 перевищила встановлений МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до митного органу призначення більше ніж на 10 днів , а тому в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 470 МК України, а отже оскаржувана Постанова винесена на підставі та в межах повноважень наданих митному органу, у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому є законною.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.
За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 20 червня 2022 року в справі №452/501/16-а - скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. О. Большакова  	
Повне судове рішення складено 11 травня 2023 року