ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1254/23 Справа № 205/3436/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 червня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 , захисника — Амельченка А.С.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

       Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 536 грн. 80 коп.

       У постанові суду зазначено, що 20.03.2023 року о 21 год. 10 хв. по вул.. Гомельській у м. Дніпро водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2106», д/н НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager», на що він відмовився, що було зафіксовано боді-камерами: 472868, 472279, 472236, 472871, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року та просить закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що працівниками патрульної поліції не додано до матеріалів справи доказів керування ним транспортним засобом за встановлених судом першої інстанції обставин. Аргументує тим, що долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних боді-камер поліцейських не містить жодних відомостей про керування ним транспортним засобом. Більш того, даний відеозапис взагалі не встановлює факту керування будь-якою особою вказаним автомобілем. Таким чином, на переконання апелянта, інформація, яка міститься на відеозаписі спростовує висновки суду про те, що він керував транспортним засобом ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , а отже і виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
При цьому вважає, що посилання місцевого суду на рапорт поліцейського, як на доказ його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення є необґрунтованими, оскільки поліцейський зацікавлений у результаті розгляду справи, а відтак існують сумніви у його неупередженості.
Крім того, зазначає, що працівниками поліції, всупереч п.5 розділу ІІ Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції”, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 р. №1452/735 не було проінформовано його про порядок застосування спеціального технічного засобу та можливості на його вимогу оглянути сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Амельченко А.С. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу і події адміністративного правопорушення. Сторона захисту стверджувала про відсутність доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за встановлених судом обставин.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

       Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
       Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
       Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

       Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.
Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №353987від 20 березня 2023 року; рапорт інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області ст. сержанта поліції Саакова Ю. від 20.03.2023 року та відеозапис з нагрудних боді-камер поліцейських.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 353987 від 20.03.2023, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 20.03.2023 року о 21:10 год. по вул.. Гомельській у м. Дніпро водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, нестійка хода. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager», на що він відмовився, що було зафіксовано бодікамерами : 472868, 472279, 472236, 472871, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено “Відмовився”. Крім того, зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Протокол не підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його копія ним не отримана. 

Згідно рапорту інспектора взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Дніпропетровській області ст. сержанта поліції Саакова Ю. від 20.03.2023 року (а.с.3), вбачається, що 20.03.2023 року під час несення служби в екіпажі 424 з ст. л-нтом поліції ОСОБА_2 , сержантом поліції Губановою М. та л-нтом поліції Хілько А. на службовий планшет отримали виклик про порушення ПДР на вул. Караваєвій. Заявник повідомив, що водій керує транспортним засобом ВАЗ2106 д/н НОМЕР_1 у нетверезому стані, у військовій формі, худорлявої статури, віком 25-30 років, середнього зросту. Також заявник повідомив, що вказаний водій паркує авто у дворі буд. АДРЕСА_3 .
Прибувши на місце виклику побачили, що ТЗ ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 паркується у дворі будинку, після чого з водійської сторони вийшов чоловік у військовій формі. Під час бесіди з водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Особу водія було встановлено як ОСОБА_1 , який на боді-камеру №472872, №472279, №472868 повідомив, що вживав спиртні напої, після чого перепаркував авто в інший бік двору будинку. Відносно ОСОБА_1 було складено адмінпротокол за ч.1 ст.130 КУпАП та винесено постанову за ч.2 ст.126 КУпАП. Фізична сила та спецзасоби не застосовувалися. ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, згідно ст.266 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, який міститься у 1 файлі на одному DVD-R диску, долученого до матеріалів справи (обкладинка диску не пронумерована).

       Так, з відеофайлу “export-v1vcu” тривалістю 00:00:00 – 02:29:32, який містить фрагментарну перерву у часі фіксації подій, вбачається, що працівники патрульної поліції в темну пору доби перебуваючи на території багатоквартирного будинку підійшли до чоловіка у військовій формі та запитали навіщо він перегнав транспортний засіб, на що чоловік відповів, що перепаркував авто, так як воно було припарковане на тротуарі, що відповідно до закону не є місцем для паркування автомобіля, у зв`язку з чим йому можуть виписати штраф. Після чого, на уточнювальне запитання поліцейського, чоловік відповів, що так, дійсно, дві хвилини назад він перепаркував свій транспортний засіб з тротуару на інше місце, та напередодні вживав алкогольні засоби.
Надалі, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, при цьому роз`яснено, що він може відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу “Драгер” або в медичному закладі, на що останній відповів, що він просто поставив машину та почав вимагати від поліцейських доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом.
Через декілька хвилин інший працівник патрульної поліції знову запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в спеціальному медичному закладі охорони здоров`я, при цьому роз`яснив наслідки відмови від проходження огляду. На дану пропозицію ОСОБА_1 попрохав поліцейського вимкнути камеру та нормально поговорити, але йому відмовили у зв`язку з тим, що вже вони вже вимикали камеру, говорили з ним нормально та він пообіцяв, що піде додому. Через декілька хвилин ОСОБА_1 сказав, що підписувати нічого не буде та відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, через що поліцейськими два рази було повідомлено останньому, що відносно нього буде автоматично складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже зазначені на вказаному відеофайлі фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і не містить моменту зупинки працівниками патрульної поліції транспортного засобу від керуванням ОСОБА_1 , на що звертає увагу апелянт, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорює сам факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а лише оспорює наявність доказів на підтвердження факту керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції відкидає, як аргументи невинуватості, доводи ОСОБА_1 про те, що працівниками патрульної поліції всупереч вимог Інструкції не було проінформовано його про порядок застосування спеціального технічного засобу та про можливість на його вимогу оглянути сертифікат відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду про те, що він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах справи доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2023 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                                  В.В. РУДЕНКО