УХВАЛА
18 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 157/1044/21
провадження № 51-2252ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Волинського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, 
встановив:
Захисник звернувся до суду з касаційною скаргою на вказане вище судове рішення щодо засудженого ОСОБА_5 .
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому, за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
В касаційній скарзі захисник, спираючись на положення статей 410, 411 КПК зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що не є предметом касаційного перегляду і відноситься до компетенції апеляційного суду. Крім того наводить доводи, де не погоджується із висновком про винуватість засудженого за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) ОСОБА_5 , відстоює власну версію подій на підставі оцінки доказів на предмет їх достовірності, відмінної від тієї, що надана судами попередніх інстанцій, проте відповідно до приписів ст. 433 КПК вказані доводи також не є предметом перевірки касаційним судом. 
При цьому,як убачається з поданої касаційної скарги та оскарженого вироку апеляційного суду, переважна більшість доводів касаційної скарги, аналогічних за змістом доводам апеляційних скарг сторони захисту, були предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який за результатами перегляду надав мотивовані відповіді на поставлені перед цим судом питання в тій частині, що пов`язана із обґрунтуванням висновку про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого злочину, а щодо інших доводів зазначив, що вони не мають вирішального значення для доведення обставин, визначених в ст. 91 КПК, зокрема, події кримінального правопорушення та кримінально правових наслідків його вчинення. Водночас, касаційна скарга не містить обґрунтування того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено цим судом при апеляційному перегляді вироку Камінь?Каширського районного суду Волинської області від 08 серпня 2022 року, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги захисник вказує, що суди попередніх інстанцій безпідставно не погодились із доводами сторони захисту про недопустимість показань ОСОБА_6 , натомість обґрунтовує доводи касаційної скарги в аспекті своєї незгоди із достовірністю обставин, встановлених із відомостей, відображених у відповідних показаннях. Посилається на показання потерпілого на досудовому розслідуванні, проте не вказує правових підстав, на підгрунті яких суд має врахувати такі відомості. Ставить під сумнів достовірність показань свідка ОСОБА_7 , але не вказує якими об`єктивними даними в матеріалах справи підтверджуються такі припущення.Вказує про недопустимість окремих доказів, водночас не наводить обґрунтування того, яких саме порушень норм кримінального процесуального закону припустилися суди в частині надання оцінки таким доказам, зокрема, в аспекті реалізації положень ст. 94 КПК. Серед іншого, не обґрунтовує свої вимоги із посиланням на норми кримінального процесуального закону, які унеможливлюють участь понятого у декількох процесуальних діях. Заперечує проти висновків судів стосовно допустимості відеозапису з камер відеоспостереження, проте не наводить їх спростування з огляду на встановлені судами обставини та приписи КПК.
Стверджуючи про відсутність згоди засудженого на проведення медичного огляду на стан сп`яніння, не вказує, в контексті встановлених судами обставин, за якими, зокрема і засуджений не заперечував вживання спиртних напоїв з потерпілим, яким чином доводи сторони захисту спростовують висновки судів з цього питання, враховуючи усталену практику Верховного Суду з питань встановлення факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння (про що йдеться, зокрема, у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 372/2291/16-к, від 21 листопада 2019 року у справі № 564/590/17, від 03 грудня 2019 року у справі № 571/1436/15-к, від 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к, від 01 грудня 2021 року у справі №672/1402/17 та інших), де йдеться про те, що норми кримінального процесуального закону не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів, такі обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень статей 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і  оцінки всієї сукупності доказів. Підстав для відступу від такого висновку щодо застосування норм права в касаційній скарзі не наведено.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. При цьому такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу.
Захисник в касаційній скарзі ставить вимогу про скасування оскарженого судового рішення в частині звинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, що не узгоджується з приписами ст. 436 КПК.
З огляду на те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, викладене вище перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції, за приписами ст. 438 КПК, є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і  встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                        ОСОБА_3