ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року 
м. Чернівці
справа № 724/1730/22
провадження 822/319/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , 
відповідач ОСОБА_2 ,
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного Чернівецької області від 17 лютого 2023 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Ковальчук Т.М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Позов мотивовано тим, що 26 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач купив дерево сировини породи Акація (біла) пропарена, суха (8%), товщиною 40 мм, об`ємом 3 метри куб, на загальну суму 28 500 гривень. Строк, протягом якого вказаний товар мав бути переданий позивачу становить 21 день з дня підписання договору. 
Свої зобов`язання за вказаним договором позивач виконав, 27 травня 2021 року перерахував відповідачу авансовий платіж в розмірі 19 600 гривень. 
Однак, відповідач не виконав умови договору, товар не був поставлений, вказане змусило звернутись позивача до суду за захистом своїх прав.
Просив суд стягнути з відповідача на його користь: авансовий внесок у розмірі 19 600 гривень; інфляційні нарахування на суму неповернутого авансу, за період з 16 червня 2021 року по 24 серпня 2022 року, у розмірі 4371 гривні 08 коп; 3 % річних, згідно статті 625 ЦК України, на суму неповернутого авансу, за період з 16 червня 2021 року по 24 серпня 2022 року, у розмірі 700 гривень 77 коп, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного Чернівецької області від 17 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений, на підставі договору від 26 травня 2021 року, авансовий внесок у розмірі 19600 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 , одержавши суму попередньої оплати товару, не передав його у встановлений строк, а тому позивач, як замовник товару, має право отримати суму попередньої оплати (аванс) в розмірі 19600 гривень.
Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, ст. 625 ЦК України застосовується лише у разі не виконання грошового зобов`язання, а правові підстави для застосовування відповідальності, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання обов`язку в натурі (поставити товар), на підставі ст. 625 ЦК України, відсутні.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилаються на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що платіж в розмірі 19 600 гривень є авансом. Також вказував на те, що вказана справа не належить до цивільної юрисдикції, оскільки позивач є фізичною особою підприємцем. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
26 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір купівлі-продажу товару, відповідно до якого відповідач зобов`язався передати позивачу товар, дерево сировини Акація (біла) пропарена, суха (8%)» товщиною 40 мм, об`ємом 3 метри куб, за ціною 9500 гривень, на загальну суму 28 500 гривень, у 21 денний термін, з моменту підписання договору.
В день укладання усного договору відповідачем оформлений рахунок-фактура №27/29, де зазначено найменування товару (дерево сировини Акація (біла), пропарена, суха (8%), об`ємом 3 метри куб, за ціною 9500 гривень, на загальну суму 28500 гривень, платник ( ОСОБА_1 , м.Хуст) та постачальник (ПП ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ) /а.с.9/.
Відповідно до квитанцій від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 перерахував на банківський рахунок відповідача аванс, чотирма платежами, в розмірі по 4900 гривень, на загальну суму 19 600 гривень, що не заперечувалось ОСОБА_2 (а.с.10-13).
04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із претензією, про повернення коштів, оскільки останній не виконав умови договору у строки обумовлені в ньому. Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні відповідач (а.с.14).
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Частиною першою статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це (частина перша статті 664 ЦК України).
У разі неналежного виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, останній має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця ( ст.693 ЦК України).
Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.
Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. (частина друга статті 693 ЦК України).
Відповідно до частин першої і третьої статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Згідно ч.1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.
Отже, зі змісту даної правової норми слідує, що покупцем за договором роздрібної купівлі-продажу є фізична особа, яка придбаває товар для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, і оплатила його.
Отже, у законодавстві України щодо регулювання договору роздрібної купівлі-продажу встановлений пріоритет ЦК України перед актами законодавства про захист прав споживачів, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц.
У пункті 7 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.
Пунктом 22 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2021 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено усний договір купівлі – продажу дерева сировини породи Акація (біла) пропарена, суха (8%), товщиною 40 мм, об`ємом 3 метри куб, на загальну суму 28 500 гривень, строк виконання замовлення – 21 день, з моменту підписання договору.
Відповідно до квитанцій від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 перерахування на банківський рахунок відповідача чотирма платежами в розмірі по 4900 гривень аванс, на загальну суму 19 600 гривень, що є підтвердженням існування між сторонами договірних відносин та вчинення правочину між споживачем і продавцем (виконавцем) про предмет, терміни, ціну, про що вказано у рахунку-фактурі № 27/29 від 26 травня 2021 року.
Отже, у сторін виникли зобов`язальні правовідносини: позивач здійснив оплату в рахунок вартості товару, вніс аванс у сумі 19600 гривень. Однак у встановлений строк, ФОП ОСОБА_2 не виконав зобов`язання, дерево сировини породи Акація (біла) пропарена, суха (8%), товщиною 40 мм, об`ємом 3 метри куб не доставив, передоплату не повернув.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення з ФОП ОСОБА_2 авансу в рахунок вартості товару, в розмірі 19 600 гривень.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц.
Посилання в апеляційній скарзі про те, вказана справа не належить до цивільної юрисдикції, оскільки позивач є фізичною особою підприємцем, є безпідставними.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які спори, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Разом з тим при визначенні юрисдикційної належності справи, окрім предмета спору, приймається до уваги також його суб`єктивний склад.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридична особа та (або) фізичні особи- підприємці.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , сплатив відповідачу аванс, як фізична особа, а тому вказаний спір відноситься до цивільного судочинства. 
Безпідставними є доводи апелянта на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що платіж в розмірі 19 600 гривень є авансом.
Аванс - це сума, що сплачується як попередній платіж у рахунок належних платежів.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
У рахунку-фактури № 27/29 від 26 травня 2021 року вказано, що позивач повинен здійснити передоплату(аванс) у розмірі не менше 14 250 гривень.
Отже, сума, яку просить стягнути ОСОБА_1 з відповідача є аванс, який сплачено у рахунок майбутніх платежів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційних скарг.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хотинського районного Чернівецької області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: Н.Ю. Половінкіна 
О.О. Одинак