ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року                                                                            Справа № 906/128/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. ,  суддя Олексюк Г.Є. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

за участю представників сторін:
позивача - адв. Драгіцина Т.М., юр. Мельниченко Н.М. 
відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. 
ухвалене у м. Житомирі, повний текст складено 06.12.2022 р. 
у справі № 906/128/22 (суддя Кудряшова Ю.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії  "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" 
до відповідача фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича 
про стягнення 689511,48 грн. та виселення з орендованого нерухомого майна

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства" Українська залізниця" до фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича про стягнення 689511,48 грн. неустойки та виселення з орендованого нерухомого майна.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 і прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги та стягнути з відповідача 689511,48 грн. 48 коп. неустойки і виселити фізичну особу підприємця Ейсмонт Віталія Станіславовича з орендованого нерухомого майна - площадки площею 800  кв. м. за адресою м. Житомир, вул. Вокзальна, 23 А.
Позивач вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Пояснює, що у зв`язку із входженням майна, переданого відповідачеві в оренду, до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ «Укрзалізниця», в силу ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили право виступати орендодавцями щодо майна новоутвореного товариства.
Зауважує, що 10.05.2018 р. ПАТ «Укрзалізниця» та ФОП Ейсмонт В.С. уклали додатковий договір, яким пункт 10.1 договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження". Доводить, що таким чином сторони домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018 р.
Посилається на ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і доводить, що зі змісту зазначених правових норм вбачається, що вони не визначають обов`язку для орендодавця процедуру припинення договору оренди, а регулюють наслідки відсутності волевиявлення орендодавця протягом обумовленого терміну. При цьому відповідне волевиявлення орендодавця може бути висловлено ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.
Стверджує, що останнім днем дії договору оренди - є 30.06.2018 р.
Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 травня 2019 року у аналогічній справі № 906/741/18 де зазначено, що помилковим є висновок судів про необхідність направлення позивачем відповідних листів про припинення дії договору оренди лише протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, оскільки згідно з нормами ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Посилається на листи в матеріалах справи : претензію від 06.12.2018 р. № 938, яка вручена 17.12.2018 р. особисто під підпис керівнику ФОП Ейсмонту В.С. про припинення договірних відносин з 01.07.2018 р. та сплату неустойки; листи від 26.04.2018 р. № НЗР-5/386, від 06.08.2018 р. № 640, від 27.08.2018 р. № 583, від 15.04.2019 р. № 260, лист від 23.04.2021 р. вих.№122, які підтверджують відсутність з боку орендодавця АТ «Укрзалізниця» продовжувати договір оренди нерухомого майна від 01.09.2009 р. № 933 після закінчення його дії, тобто після 30.06.2018 р., так як в них орендарю неодноразово було запропоновано терміново повернути майно власнику та надано проекти акту приймання-передавання майна.
Вважає, що судом не досліджено в повному обсязі ці докази та не надано їм належної правової оцінки. 
Не погоджується з висновком суду першої інстанції, який закцентував свою увагу тільки на листі від 26.04.2018 р. та не встановивши доказів направлення та отримання даного листа дійшов висновку про те, що договір № 933 від 01.09.2009 р. є продовженим, в зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.
Звертає увагу, що позовні вимоги щодо стягнення одночасно орендної плати та неустойки позивачем не заявляються, натомість відповідач продовжує користуватись майном АТ «Укрзалізниця», не сплачуючи з 01.06.2021 р. будь-яких коштів взагалі, ні вартості орендної плати ні неустойки, чим завдає АТ «Укрзалізниця» невиправданих збитків.
Позивач просить врахувати викладене і скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Відповідач фізична особа-підприємець Ейсмонт Віталій Станіславович подав до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що не відповідає дійсності зазначене в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не надав оцінку наявним у матеріалах справи претензії від 06.12.2018 р. та відповіді на неї від 04.01.2019 р., листам від 26.04.2018 р. № НЗР-5/386, від 06.08.2018 р. за № 640, від 27.08.2018 р., від 15.04.2019 р. № 260, від 23.04.2021 р. № 122. Стверджує, що претензія від 06.12.2018 р. не може розцінюватися як заява орендодавця про припинення договору оренди, оскільки такий документ направлений не від імені орендодавця, а від балансоутримувача.
Наголошує, що після отримання претензії рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 р. у справі № 906/996/18 було встановлено преюдиційні обставини, зокрема, факт продовження договору оренди № 933 до 31.12.2018 р.
З посиланням на ст. 75 ГПК України доводить, що оскільки у рішенні суду від 04.04.2019 р., яке набрало законної сили, суд встановив факт пролонгації договору оренди   № 933 від 01.09.2009 р. до 31.12.2018 р., отже, стягнення неустойки за період з 01.07.2018 р. до 31.12.2018 р. є безпідставним.
Доводить, що таку ж позицію щодо преюдиції мотивувальної частини рішення суду підтримав Північно-західний апеляційний господарський суду постанові від 12.12.2019 р. та в подальшому Верховний Суд при розгляді аналогічного спору за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 906/556/19.
Вважає, суд першої інстанції правильно встановив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази як направлення відповідачу як орендарю згаданих вище листів, так і їх отримання.
Звертає увагу, що орендодавцем у спорі є АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», тоді як листи від 06.08.2018 р. № 640, від 27.08.2018 р. за № 683; від 15.04.2019 р. за № 260; від    23.04.2021 р. за № 122 надсилалися не від імені орендодавця, а від імені балансоутримувача -  Виробничого підрозділу Коростенська дистанція електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця». При цьому згідно із договором № 933 від  01.09.2009 р. на балансоутримувача Коростенську дистанцію електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця» покладено лише обов`язок забезпечувати додержання вимог нормативно-правових актів із пожежної безпеки та контролювати виконання орендарем умов договору щодо сплати орендарем орендної плати та інших платежів і у разі виникнення заборгованості вживати відповідних заходів (пункти 3.6., 3.7., 3.11, 4.1., 8.1-8.3., 10.10 спірного договору).
Оскільки чинне законодавство не надає балансоутримувачу Коростенській дистанції електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця» права виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, балансоутримувач не вправі повідомляти про припинення договору оренди в розумінні ст. 764 Цивільного кодексу України, ч 4 статті 284 Господарського кодексу України, частинами 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Такий обов`язок закріплений саме за орендодавцем, а не за балансоутримувачем.
На підставі викладеного просить апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 без змін.

Крім того, відповідач фізична особа-підприємець Ейсмонт Віталій Станіславович подав до суду додаткові пояснення, у яких вказує, що вважає рішення місцевого господарського суду від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу позивача - такою що не підлягає задоволенню.
Посилається на норми ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і зауважує, що вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання листів Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» від 26.04.2018 р., від 23.04.2021 р., від 03.09.2021 р. на адресу відповідача, а листи від 06.08.2018 р., від   27.08.2018 р., від 15.04.2019, та претензія від 06.12.2018 р. направлені і підписані не орендодавцем, а балансоутримувачем - Коростенською дистанцією електропостачання Південно-Західної залізниці. Також, вказує, що у всіх перелічених листах міститься посилання, що договір оренди № 933 є таким, що припинив свою дію з 01.07.2018 р.
Наголошує, що рішенням суду від 04.04.2019 р. у справі № 906/996/18 достеменно встановлено, що договір оренди № 933 продовжений до 31.12.2018 р. Таким чином, в матеріалах справи відсутні листи належного змісту які б підтверджували факт припинення договору і належне по змісту повідомлення орендодавця про припинення договору.
Звертає увагу суду, що у справі № 906/996/18 не встановлено факту припинення договору 31.12.2018 р., але лише факт його продовження до цієї дати, оскільки період після цієї дати не був охоплений предметом позову. Вважає, що усі листи і додаткові угоди позивача та балансоутримувача, які містять неправильну дату припинення договору 01.07.2018 р. не можуть розцінюватися як належне заперечення щодо продовження дії договору.
Посилається на правову позиції Верховного Суду, викладену у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/4446/19, і доводить, що чинне законодавство не надає балансоутримувачу права виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, відповідно, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, як і повідомляти відповідачеві про відсутність наміру продовжити договір. Отже, балансоутримувач не має права замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря.
На підставі викладеного просить апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 без змін.

Позивач АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» також надав суду додаткові пояснення  і вказує, що додатковим договором від 10.05.2018 р. п. 10.1 договору викладено в новій редакції «Цей договір дії з 01.04.2018 р. по 30.06.2018 р. включно без подальшого продовження», а тому  строк дії договору оренди закінчився 30.06.2018 р. 
Вважає, що норми ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна» щодо необхідності надання заяви про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки волевиявлення на припинення договору вже висловлено в додатковому договорі від 10.05.2018 р. до договору оренди нерухомого майна від    01.09.2009 р. № 933.
Скаржник посилається на абз. 1-6 п. 13 Порядку розпорядження майном акціонерного товариства “Українська залізниця”, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 листопада 2017 року, де зазначено, що продаж, оренда майна здійснюються на конкурентних засадах шляхом проведення електронних аукціонів, крім випадків прийняття вищим органом товариства окремого рішення стосовно використання такого майна з метою виконання функцій держави. Позивач вказує, що продовження орендних відносин між сторонами спору є порушенням вимог чинного законодавства.
Також, позивачем надано деталізований розрахунок сум, заявлених до стягнення.

21.03.2023 р. відповідачем подано апеляційному суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, підписане представником адвокатом Ясинецькою Н.М. Клопотання мотивоване тим, що представник відповідача адвокат Ясинецька Н.М., не має можливості взяти участь в судовому засіданні 21.03.2023 р. у зв`язку з представництвом та участю під час укладення угоди щодо поділу майна подружжя у нотаріуса. Одночасно повідомляє суд, що з 17.03.2023 р. по 26.03.2023 р. включно Ясинецька Надія Михайлівна, перебуватиме у щорічній відпустці, на підтвердження чого надано суду наказ від     17.03.2023 р. № 17/03 про надання відпустки. Просить відкласти розгляд справи, і справу без участі представника відповідача не розглядати. 
Колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, враховуючи, що відповідно до норм ч.12 ст.270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення судового рішення у справі. 
Апеляційний суд відповідно до ухвал про відкриття апеляційного провадження і про оголошення перерви в судовому засіданні не визнавав обов`язковою явку представників сторін у судове засідання. При цьому позиція відповідача у спорі викладена у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях суду.
Колегія суддів враховує, що учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника; неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. 
Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, явка представників в судове засідання обов`язковою не визнавалась і неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів дійшла висновку, що наявні у справі матеріали є достатніми для постановлення обґрунтованого рішення, тому є можливим завершення розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
01.09.2009 р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області/орендодавцем та фізичною особою-підприємцем Ейсмонтом Віталієм Станіславовичем/орендарем укладений договір № 933 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності /а.с. 17-22 у т.1/, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - площадку площею 800 кв.м., що знаходиться на балансі Коростенської дистанції електропостачання Південно-Західної залізниці/балансоутримувач та розташоване за адресою: м. Житомир вул. Вокзальна, 23А.
Згідно з п. 1.2. договору майно передається в оренду для розміщення складу.
Цей договір укладений строком на 2 роки 364 дні і діє з 01.09.2009 р. до 29.08.2012 р. включно (п. 10.1. договору).
Продовження цього договору здійснюється відповідно до вимог законодавства (п. 10.4 договору).
Умовами п.10.10 договору сторони обумовили, що майно вважається поверненим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання при поверненні майна покладається на орендаря.
31.08.2012 р. орендодавцем та орендарем був укладений додатковий договір № 1, згідно з яким було продовжено дію даного договору до 28.08.2015 р. включно.
В період з 31.08.2012 р. до 12.08.2015 р. сторонами укладено додаткові договори до договору оренди № 933, якими продовжувалася дія договору та змінювався розмір орендної плати.
Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування.   
Згідно з п. 2 вказаної постанови статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, серед іншого, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку     № 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.
Відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України об`єкт оренди внесено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця" /а.с.44-47 у т.1/.
З огляду на входження майна до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця" - товариства, яке створене внаслідок проведеної корпоратизації підприємств залізничного транспорту та ДАЗТ "Укрзалізниця", відповідно до статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Фонд державного майна та його територіальні відділення втратили повноваження орендодавця щодо майна новоутвореного товариства.
09.03.2016 р. ПАТ "Укрзалізниця" та ФОП Ейсмонтом В.С. уклали додатковий договір до договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 01.09.2009 р. № 933, відповідно до якого орендодавцем майна за договором оренди № 933 від 01.09.2009 є ПАТ "Укрзалізниця". Найменування балансоутримувача змінено на виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання. Погоджено сторонами, що договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно. Інші умови договору залишені без змін /а.с.23-26 у т.1/.
05.04.2016 р. сторонами – орендодавцем/позивачем і орендарем/відповідачем укладений додатковий договір до договору № 933, згідно з п. 10.1 якого строк його чинності встановлено до 30.06.2016 р. включно.
У подальшому сторони уклали ряд додаткових договорів до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 р. № 933, якими узгоджували розмір орендної плати та продовжували строк дії договору, в цілому до 31.03.2018 р. включно /а.с. 27 у т.1/.
10.05.2018 р. позивачем та відповідачем укладений додатковий договір до договору оренди нерухомого майна № 933, яким у розділі 10 "Строк чинності, умови зміни та припинення Договору” пункт 10.1 викладений в новій редакції, а саме: "Цей договір діє з 01.04.2018 р. по 30.06.2018 р. включно без подальшого продовження" /а.с.29 у т.1/.
Позивач АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» у позовній заяві доводить, що сторони таким чином домовилися про закінчення орендних відносин з 01.07.2018 р.
Позивач надав суду  лист від 26.04.2018 р. № Н3Р-5/386, адресований відповідачеві, яким останнього повідомлено про припинення дії договору № 933 з 01.07.2018 р. та запропоновано скласти акт про повернення майна /а.с. 30 у т.1/. Докази відправки та одержання такого листа відсутні – суду не надані, і відповідач заперечує одержання цього листа.
В подальшому балансоутримувач Виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання направляв відповідачу листи від 06.08.2018 р. № 640 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 27.08.2018 р. № 583 (повернувся з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання"), від 15.04.2019 р. № 260 (відправлений з описом вкладення, відповідно до повідомлення вручений 19.04.2019 р.), від 23.04.2021 р. №122 (відповідно до повідомлення вручений 28.04.2021 р.), від 03.09.2021 р.  № НЗМ-08/1419 та претензія від 06.12.2018 р. № 938 /а.с. 30-41 у т.1/.
За змістом перелічених листів Виробничий підрозділ Коростенська дистанція електропостачання вимагав від відповідача повернути майно, оскільки договір оренди нерухомого майна, яке належить до державної власності, від 01.09.2009 р. № 933 припинив свою дію з 01.07.2018 р.
У відповідь на претензію Виробничого підрозділу Коростенська дистанція електропостачання від 06.12.2018 р. № 938 відповідач повідомив, що Господарським судом Житомирської області розглядається справа № 906/996/18 за його позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 01.09.2009 р. № 933 /а.с. 42-43 у т.1/.
АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» звернувся із даним позовом до суду, враховуючи, що орендоване майно не вивільнено і позивачу не повернуто. 
Господарського суду Житомирської області відповідно до оскаржуваного рішення відмовив у задоволенні позову і колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди державного майна. Спірні правовідносини регулюються параграфом 5 Глави 29 Господарського кодексу України, Главою 58 Цивільного кодексу України та Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
Згідно з ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.
Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Частиною 4 статті 284 Господарського кодексу України, частинами 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Зі змісту наведених норм вбачається, що сторона, яка не бажає продовжувати дію договору, зобов`язана попередити про це іншу сторону не пізніше одного місяця після закінчення строку договору. Разом з тим, норми ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не виключають можливості повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору оренди до закінчення строку його дії (тобто, у термін який передує закінченню строку дії договору).  При цьому, попередження про припинення договору майнового найму (оренди) має бути зроблене в такій формі, яка б забезпечила можливість доведення у разі спору, що таке попередження було зроблене.
Отже, особа яка не бажає продовжувати дію договору, може повідомити про це іншу сторону договору як до закінчення строку дії договору, так і після, однак не пізніше ніж через місяць після закінчення строку дії договору, направивши на адресу іншої сторони відповідного листа (заяву, телеграму, факсограму тощо), зі змісту якого має чітко вбачатись волевиявлення щодо небажання продовження дії договору.
Як зазначено вище, колегія суддів встановила, що суду не надані будь-які докази як направлення відповідачеві листа від 26.04.2018 р. № Н3Р-5/386, яким останнього повідомлено про припинення дії договору № 933 з 01.07.2018 р. /а.с. 30 у т.1/, так і його отримання. Тобто - відсутні докази доведення орендареві волевиявлення орендодавця на припинененя договору після 01.07.2018 р.
В подальшому на адресу відповідача були направлені листи з вимогою про повернення майна за актом приймання-передачі - листи від 06.08.2018 р. № 640, від 27.08.2018 р. за № 683, від 15.04.2019 р. за № 260, від 23.04.2021 р. за № 122 /а.с.31-41 у т.1/, однак такі листи надсилалися не від імені орендодавця, а від імені балансоутримувача – Виробничого підрозділу Коростенська дистанція електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця».
Чинне законодавство не надає Виробничому підрозділу Коростенська дистанція електропостачання ДТГО «Південно-Західна залізниця» права виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна.
Оскільки чинне законодавство не надає балансоутримувачу права виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, відповідно, балансоутримувач не вправі повідомляти відповідачеві про відсутність наміру продовжити договір. Отже, балансоутримувач не має права замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря, а тому листи від 06.08.2018 р. № 640, від 27.08.2018 р. за № 683, від 15.04.2019 р. за № 260, від 23.04.2021 р. за № 122 /а.с.31-41 у т.1/, не можуть розцінюватися у якості належного повідомлення про припинення договору.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судців об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 06.09.2019 р. у справі № 910/7364/18, а також у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 р. у справі № 910/4446/19 та враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст.236 ГПК України.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 р. у справі № 906/996/18 встановлено преюдиційні обставини щодо продовження діі договору оренди після 01.07.2018 р., які мають значення у даній справі.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні суду, тому немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили.
Так, у справі № 906/996/18 за позовом фізичної особи-підприємця Ейсмонта Віталія Станіславовича до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна № 933 від 01.09.2009 р. встановлено, що оскільки додатковим договором від 10.05.2018 р. до договору оренди сторони погодили строк дії останнього до 30.06.2018 р., то відповідач/орендодавець в силу норм ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у період з 01.07.2018 р. до 31.07.2018 р. (протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору) мав повідомити позивача про припинення дії договору. Судом встановлено відсутність будь-яких доказів направлення позивачу листа від 26.04.2018 р. № НЗР-5/386, за змістом якого орендодавець повідомляє орендаря, що договір оренди є таким, що припиняє свою дію (розірваним) з 01.07.2018 та вимагає повернути майно за вказаним договором, а також підписати відповідний акт приймання-передавання.
У справі № 906/996/18 у рішенні Господарського суду Житомирської області встановлено обставину продовження дії договору № 933 до 31.12.2018 р., тому усі листи і додаткові угоди позивача та балансоутримувача, які містять посилання на 01.07.2018 р. як дату припинення договору не можуть розцінюватися як належне заперечення щодо продовження дії договору.
Рішення Господарського суду Житомирської області від 04.04.2019 р. у справі                № 906/996/18 набрало законної сили.
Підсумовуючи вищенаведене, колегією суддів не встановлено обставин належного повідомлення орендаря про припинення орендних правовідносин (доказів направлення та отримання листа від 26.04.2018 р.), тому апеляційний суд доходить висновку, що договір оренди № 933 є продовженим без належного повідомлення про інше волевиявлення орендодавця.
За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог щодо стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 01.07.2018 р. по 30.11.2021 р. включно у сумі 689511,48 грн.та виселення/звільнення майна, оскільки такі вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про припинення дії договору з 01.07.2018 р., і інших підстав позовних вимог не наведено.
Щодо посилання на свободу договору ПАТ «Укрзалізниця» на додатковий договір укладений 10.05.2018 р., яким пункт 10.1 договору викладено в наступній редакції: "Цей договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року включно без подальшого продовження", що на думку скаржника свідчить про наявність волевиявлення орендодавця в подальшому не продовжувати договір, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки сторона договору оренди не може бути позбавлена прав на пролонгацію як таке, що гарантовано імперативно нормою закону (частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"). Подібна правова позиція викладена у п.16 постанови Верховного Суду від 29.01.2019 р. у справі № 910/321/18 та враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст.236 ГПК України.
Вбачається при цьому різне тлумачення сторонами договору наведеної умови, що потребувало додаткового врегулювання.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України. 

Керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 276, 281 - 282  Господарського процесуального кодексу України, суд
                   
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 23.11.2022 р. у справі № 906/128/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/128/22 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 27.04.2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Маціщук А.В. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.