Справа № 466/8457/21                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/229/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , його представника – ОСОБА_5 , представника ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» – Рубеля Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:
у жовтні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою вiдповiдальнiстю «Компанія з управління активами «Оптимум» про визнання недійсним договору про відступлення прав та внесення змін. 
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.02.2019 року між Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «Компанія з управління активами «Оптимум», яке діяло в статусі продавця, та ОСОБА_1 , яка діяла в статусі покупця, було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342. Умовами п. п. 1.1. та 2.1. Попереднього договору визначено, що предметом цього Договору є укладення в майбутньому його сторонами Договору купівлі-продажу однокімнатної житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 ), що знаходиться в 2 під`їзді на одинадцятому поверсі, за будівельним номером АДРЕСА_2 , загальна проектна площа 50,24 кв.м.
22.11.2019 року між Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року укладено Договір про відступлення прав та внесення змiн, який посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 3552. 
За умовами оспорюваного договору його сторони (ТОВ «КУА «Оптимум», позивач та вiдповiдач) дійшли згоди: замінити в Попередньому договорi купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 на ОСОБА_4 з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 1 оскаржуваного договору); ОСОБА_4 приймає на себе права та виконання всіх обов`язків, що виникатимуть перед ТОВ «КУА «Оптимум» за Попереднім договором купівлі-продажу квартири з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 2 оскаржуваного договору); ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язане виконати всі обов`язки, що виникли та/або виникнуть по Попередньому договору купівлі-продажу квартири на користь ОСОБА_4 у встановлені Попереднім договором купівлі-продажу квартири строки (п. 3 оскаржуваного договору); ОСОБА_4 зобов`язаний виконати всі обов`язки, що виникатимуть за Попереднім договором купівлі-продажу квартири на користь ТОВ «КУА «Оптимум» (п. 4 оскаржуваного договору); у зв`язку з укладенням цього Договору ОСОБА_1 не має прав та обов`язків згiдно з Попереднім договором купівлі-продажу квартири (п. 5 оскаржуваного договору). На підставі зазначеного сторони в пункті 10 оскаржуваного договору прийшли до згоди: викласти преамбулу Попереднього договору в іншій редакції (продавцем зазначити ТОВ «КУА «Оптимум», а покупцем - ОСОБА_4 , та реквізити сторін у Попередньому договорі викласти у новій редакції (продавцем зазначити ТОВ «КУА «Оптимум», а покупцем - ОСОБА_4 ). Наслідком укладення оскаржуваного договору стала заміна відповідача на позивача, як сторони Попереднього договору, та, у зв`язку із цим, відступлення ОСОБА_1 належних їй за Попереднім договором прав вимоги до ТОВ «КУА «Оптимум» на користь ОСОБА_4 . Звертає увагу на те, що в п. 6 оскаржуваного договору третя особа та відповідач стверджують, що розрахувались між собою до підписання цього Договору, та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають.
Позивач стверджує, що відповідачка, всупереч п. 8 оскаржуваного договору, не розрахувалася з ТОВ «КУА «Оптимум» за Попереднім договором, тобто, не сплатила у погоджений сторонами строк забезпечувальний платіж у розмірі 839 008,00 грн. Такі обставини позивач підтверджує відповіддю ТОВ «КУА «Оптимум» на адвокатський запит. Вважає, що в розумінні статей 202 та 512 ЦК України, оскаржуваний договір є правочином, на який розповсюджуються правила статті 203 ЦК України про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Вказує, що зміст оспорюваного правочину свідчить про його недійсність в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України.
З наведених підстав просить:
- визнати недійсним укладений 22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» ОСОБА_1 та Пономарьовим Вiктором Андрiйовичем нотаріально посвідчений Договір про відступлення прав та внесення змiн (реєстровий № 3552) до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року Барбуляк Х.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, за реєстровим № 342, до якого внесено зміни на підставі Договору про внесення змiн, посвiдченого 22.11.2019 року Барбуляк Х.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 3551.
Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від «16» серпня 2022 року у справі № 466/8457/21 позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсним укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Договір про відступлення прав та внесення змін (реєстровий № 3552) до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року Барбуляк Х.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 3551.
Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Лука Т.М., в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвалюючи заочне рішення суд першої інстанції  неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи; обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є недоведеними, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом істотно порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, в результаті чого суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову. 
Апелянт стверджує, що відповідачка не отримувала позовної заяви, судових повісток та заочного рішення по справі № 466/8457/21, тому не могла подати заперечення (відзив) на позовну заяву, надати пояснення чи докази на підтвердження своєї правової позиції, скористатися усіма процесуальними правами, які визначені нормами ЦПК України. Зазначає, що при розгляді справи було порушено підсудність розгляду справи, оскільки предметом попереднього договору було укладення в майбутньому його сторонами договору купівлі-продажу однокімнатної житлової квартири в будинку, вказаний об`єкт так і не був побудований, не має ознак нерухомого майна, право власності на вказане майно не реєструвалося. Вважає, що суд першої інстанції розглянув справу з неналежним складом учасників, не залучив відповідачем у справі сторону договору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», натомість Товариство залучено в статусі третьої особи, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу взагалі не була залучено до участі у справі. Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки положенням Договору про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 за яким ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» своїм підписом під Договором підтвердили проведення із сторони Сторона-2 ( ОСОБА_1 ) повного розрахунку за відчужуваний Об`єкт та відсутність претензій до Товариства фінансового характеру та п. 6 оскаржуваного договору, оскільки таке містить твердження про те, що сторони ( ОСОБА_1 та Товариство) розрахувалися між собою до підписання цього договору, та претензій з приводу розрахунків один до одного не мають. Додатково звертає увагу, на наявність акту звіряння взаємних розрахунків між Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» і ОСОБА_1 проведений 22.11.2019 за яким вбачається відсутність боргу ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» щодо Попереднього договору купівлі-продажу квартири. Окремо наголошує, що посадові особи ТОВ «КУА «Оптимум» виготовляли та передавали покупцям житлових та нежитлових приміщень за адресою: Володимира Великого 2-А документи, що підтверджували отримання готівки ТОВ «КУА «Оптимум», за такими фактами відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12021141080000266 від 24.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364-1 КК України, відповідачка у вказаному кримінальному провадженні перебувала у статусі потерпілої з 18.02.2022. Звертає увагу, що поведінка Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, оскільки має місце поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, а саме підтвердження у договорі факту проведення розрахунків і в подальшому їх заперечення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4 , його представника ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Визнаючи недійсним укладений 22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Договір про відступлення прав та внесення змін (реєстровий № 3552) до Попереднього договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.02.2019 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 3551, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки права вимоги, які були передані відповідачем позивачу за оскаржуваним договором не були дійсними на момент його укладення, з огляду на те, що момент набуття прав кредитора за вказаним договором пов`язується із їх сплатою, а таких оплат зі сторони ОСОБА_1 за Попереднім договором не здійснювалося.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 05.02.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 342.
22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» та ОСОБА_1 укладено Договір про внесення змін до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року. Сторони погодили викласти п. 4.3, 4.4, 4.9, 5.4.7, 5.5 у іншій редакції. Додатково в пп. 4) п.6.1. Продаж Об`єкта за домовленістю Сторін 839008,00 грн, без податку на додану вартість, які Сторона-2 ( ОСОБА_1 ) сплатила Стороні-1 до укладення Договору. Сторона-1 (ТОВ «КУА «Оптимум») своїм підписом під Договором підтверджує проведення із сторони Сторона-2 повного розрахунку за відчужуваний Об`єкт та відсутність претензій до Сторони-2 фінансового характеру.
22.11.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено Договір про відступлення прав та внесення змiн до Попереднього договору, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про що в Державному реєстрі правочинів внесено запис за № 3552, тобто, оспорюваний договір є трьохстороннім, сторонами якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Згідно з умовами оспорюваного договору сторони погодили: замінити в Попередньому договорi ОСОБА_1 на ОСОБА_4 з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 1 оскаржуваного договору);
позивач приймає на себе права та виконання всіх обов`язків, що виникатимуть перед ТОВ «КУА «Оптимум» за попереднім договором з двадцять другого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 2 оскаржуваного договору); 
ТОВ «КУА «Оптимум» зобов`язане виконати всі обов`язки, що виникли та/або виникнуть по попередньому договору, на користь позивача у встановлені Попереднім договором купівлі-продажу квартири строки (п. 3 оскаржуваного договору); 
позивач зобов`язаний виконати всі обов`язки, що виникатимуть за попереднім договором, на користь ТОВ «КУА «Оптимум» (п. 4 оскаржуваного договору); 
у зв`язку з укладенням цього Договору відповідач не має прав та обов`язків згiдно з попереднім договором (п. 5 оспорюваного договору).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно зі статтею 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Враховуючи обсяг процесуальних прав та обов`язків, визначених статтями 4, 43 та 49 ЦПК України, сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. Ознаками сторін, які відрізняють їх від інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема третіх осіб) є те, що сторони - це особи, між якими виник спір про право, який є предметом розгляду та вирішення судом, та на сторони поширюються усі наслідки судового рішення.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц.
Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).
У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них. 
Зокрема, у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 27 січня 2021 року у справі №463/1540/14-ц зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину, а не одна із них, і що належними відповідачами у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору є сторони оспорюваного договору.
У справі, що переглядається, сторонами договору про відступлення права вимоги за Попереднім договором купівлі-продажу квартири від 05.02.2019 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є ТзОВ «Компанія з управління активами «Оптимум» (сторона - 1), громадянка України ОСОБА_1 (сторона - 2), громадянин України ОСОБА_4 (сторона - 3), позов пред`явлено позивачем ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» є третьою особою, позивач не залучив співвідповідачем ТзОВ «КУА «Оптимум», що є правом лише позивача.
Матеріали справи не містять клопотань позивача про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Оптимум» співвідповідачем у справі. 
Оскільки позивач пред`явив позов лише до однієї сторони договору, а інша сторона договору є третьою особою, то відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів.
Така правова позиція узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18 (провадження № 61-1621св19) та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18). 
За таких обставин справи, суду першої інстанції слід було відмовити в задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача, а не вирішувати спір по суті за неналежного суб`єктного складу, та ухвалювати оскаржуване рішення суду про задоволення позову.
Оскільки в задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити саме з цих процесуальних підстав, решта доводів апеляційної скарги по суті спору судом апеляційної інстанції не оцінюються та не переглядаються.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, оскільки допущені судом першої інстанції порушення не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції, відповідно до його процесуальних можливостей, визначених процесуальним законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною взалежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити.
Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2022 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк