УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/5796/17 Головуючий у 1-й інст. Стрілецької О.В. 
Категорія 5 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5796/17 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Житомирська міська рада, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 44/100 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка, площею 0,0420 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розташована за вказаною адресою. ОСОБА_2 набула у власність в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5 43/100 частини цього домоволодіння. Окрім того, їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0436 га, розташована по АДРЕСА_1 , та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
Позивачка вказує, що ОСОБА_2 безпідставно користується земельною ділянкою, площею 0,0090 га, закріпленою за цим домоволодінням, та яка перебуває у комунальній власності. 
ОСОБА_1 також вказує, що на земельній ділянці, площею 0,0090 га, ОСОБА_2 , в порушення вимог санітарних правил та вимог ДБН, встановила вбиральню та сарай.
Внаслідок таких дій відповідачки вона позбавлена можливості належним чином користуватися житлом та земельною ділянкою, оскільки сарай та вбиральня розташована на відстані 5 метрів від вікон належної їй частини житлового будинку. Окрім того, вбиральня не облаштована вигрібною ямою.
Вказує, що таке порушення триває протягом тривалого часу й між нею та родиною відповідачки часто виникають конфліктні ситуації. Під час чергової сварки були пошкоджені стіни її житла та жалюзі, що завдало їй збитків у розмірі 1500 грн.
Окрім того, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй спричинено моральну шкоду, оскільки вона постійно перебуває у стані психологічної напруги, нервує та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
Таким чином, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0900 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , шляхом звільнення її від вбиральні та сараю протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.
Окрім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Зокрема, зазначає, що суд не прийняв до уваги визнання позовних вимог третьою особою ОСОБА_3 , про що останнім зазначено у своїх письмових поясненнях. Крім того, твердження суду про те, що спірні споруди знаходяться у користуванні всіх співвласників, не ґрунтується на матеріалах справи. Так, співвласниця ОСОБА_4 жодних пояснень щодо користування спірними спорудами, а саме спірною вбиральнею та сараєм літ. «В», суду не надавала. Інший співвласник ОСОБА_3 також вказаними спорудами не користується, а отже, вони перебувають лише у користуванні ОСОБА_2 та її сім`ї протягом 32 років. 
У відповіді Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 24 жовтня 2016 року № 4907/13 міститься посилання на угоду, підписану всіма співвласниками щодо розподілу межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується генеральним планом з відповідними підписами всіх співвласників.
Доказів того, що сарай під літерою «В» знаходиться у користуванні інших співвласників, ОСОБА_2 не надано.
Посилається на висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, в якому зазначено, що станом на дату проведення дослідження сарай (літ. «В») розміщений на огородженій території, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Окрім того, у п. 3 вищевказаного висновку експертом визначено мінімальні розміри - 2,5 м до прибудови щодо розташування сараю літ. «В» та вбиральні літ. «У-3» - 4,37 м до приміщення квартири НОМЕР_1 , яка перебуває у її користуванні, і до квартири НОМЕР_2 , власником якої є ОСОБА_3 . Також у межах цієї огородженої території наявна інша вбиральня. Даною експертизою встановлено, що розташування цих споруд відбулося з порушенням ДБН Б. 2..2-12:2018 «Планування та забудова територій», який діяв з 1 жовтня 2019 року і по теперішній час. Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 повідомив, що відповідачка користується земельною ділянкою та що вбиральня і сарай перебувають в аварійному стані.
Стверджує, що за її зверненнями до Держгеокадастру Житомирської області здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої 21 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності використовує земельну ділянку площею 0,0090 га під подвір`я , не маючи реєстраційних документів на неї. 
Вказує, що її неодноразові вимоги усунути порушення відповідачки щодо спірних споруд закінчувалися образами та протиправною поведінкою зі сторони чоловіка останньої. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Денисенко М.В., підтримали апеляційну скаргу.
Третя особа - ОСОБА_3 , вважає апеляційну скаргу обгрунтованою.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 30 травня 1991 року позивачка придбала у власність 44/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.а. с. 13-14).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 липня 2015 року складовими частинами об`єкта нерухомого майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є сарай літ « Б», сарай літ «В», уборні літ «У-У1» , огорожа № 1 (Т.№ 1 а.с. 16)
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину АВР №095733, виданого 16 лютого 2001 року державним нотаріусом Другої Житомирської нотаріальної контори Кулінічем Р.В., ОСОБА_2 успадкувала після смерті матері ОСОБА_5 спадкове майно, яке складається з 43/100 ідеальних частин жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з жилою площею 78,9 кв.м., до будинку належать сараї «Б-1, В-1», туалети «У-У1-1» та огорожа №1; приватизована земельна ділянку розміром 0,436 га (т.2, а.с. 145).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 3 лютого 2021 року, право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 - 13/100; ОСОБА_3 - 13/100; ОСОБА_1 - 31/100, складовими частинами об`єкта нерухомого майна є сарай Б, сарай В, уборні У-У1, огорожа № 1. (т. 2, а.а.с. 95-96).
Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 липня 1998 року № 348 "Про закріплення за власниками домоволодінь земельних ділянок, надання їх в користування та передачу в приватну власність" за адресою: АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку загальною площею 0,0992 га, з них передано ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0436 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та в тимчасове користування, терміном на один рік, земельну ділянку площею 0,0170 га для ведення особистого підсобного господарства (т.1 а.с. 19).
Зі змісту державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122690 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0420 га. У вказаному державному акті також зазначено, що іншими співвласниками є ОСОБА_2 - 0,0535 га та Житомирська міська рада - 0,0037 га (т.1,1 а.с. 22).
Однак, наявний в матеріалах справи державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ЖТ №044960 свідчить про те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0436 га, за адресою: АДРЕСА_1 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. (т. 1 а.с. 89).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду акт обстеження земельної ділянки, складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 21 лютого 2018 року за №131-ДК/353/ДО/10/01/18, у якому зазначено, що ОСОБА_2 на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності використовує під подвір`я земельну ділянку площею 0,0090 га.
       На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га за ОСОБА_2 не зареєстроване, що є порушенням статей 125,126 ЗК України.
       У акті також зазначено, що рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_2 відсутнє, що у відповідності до статті 1 Закону України « Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0090 га.
       На підставі зазначеного акта державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 21 лютого 2018 року винесено припис про усунення порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або оформлення речового права на зазначену земельну ділянку.
       Під час розгляду справи ухвалою суду від 15 квітня 2021 року призначено проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.
Відповідно до висновку експерта № 343/12-2021 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 грудня 2021 року станом на дату проведення дослідження вбиральня «У» на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня, а сарай (літ. «В») перебуває в аварійному, частково зруйнованому стані. Встановити, чи розміщений сарай (літ. «В») на земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,0436 га (право власності підтверджується державним актом від 8 серпня 2001 року (бланк серії, ІV-ЖТ № 0441)/т.1, а.с.89/) не вбачається за можливе, оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутня технічна документація, кадастровий план із зазначенням значень каталогу координат, конфігурації, точних розмірів, прив`язок і опису всіх меж ділянки, а виходячи із: плану зовнішніх меж, який міститься в: державному акті від 8 серпня 2001 року (бланк серії, ІУ- ЖТ № 0441) /т.1, а.с.89/ та державному акті на право приватної власності на землю від 19 жовтня 1998 року/т.1, а.с.21/; плану встановлення меж земельної ділянки від 1998 року /т.2, а.с. 153 (тильна сторона)/; плану встановлених меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , ділянки площею 0,1134 га /т.2, а.с. 150/; генерального плану ділянки площею 992 кв.м /т. 1, а.с.20/; кадастрового плану земельної ділянки площею 0,1063 га /додатково надані матеріали/, встановити конфігурацію та значення каталогу координат ділянки площею 0,0436 га, яка належить ОСОБА_2 , не вбачається за можливе в зв`язку із відсутністю відповідних судово-експертних методик (пункт 1 Висновку) (т. 2, а.а.с. 215-235).
Експертом також зазначено, що станом на дату проведення дослідження сарай літ. «В» розміщений на огородженій території, яка фактично перебуває у користуванні ОСОБА_2 .
Залишки сараю літ. «В» розташовані на відстані 4,37 м. від частини житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено порушення прав позивачки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В судовому засіданні встановлено, що між співвласниками вказаного домоволодіння був встановлений порядок користування земельною ділянкою та господарськими спорудами. У подальшому земельна ділянка, яка була закріплена за цим домоволодінням, була приватизована співвласниками житлового будинку. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 самовільно користується земельною ділянкою, площею 0,0090 га., яка є комунальною власністю. На земельній ділянці, якою на даний час користується відповідачка, розташований сарай літ. «В».
Як зазначено в експертному висновку, вказана господарська споруда частково зруйнована, перебуває в аварійному стані й розташована на відстані 4,37 м від належного позивачці житлового приміщення. В описовій частині експертного висновку також застосовано термін « залишки будівельних конструкцій сараю літ. «В»».
Наявні в матеріалах справи фото частково зруйнованого сараю літ «В» також свідчать про те, що фактично зазначена господарська споруда являє собою залишки будівельних матеріалів та фрагменти конструкцій, які забруднені сміттям. Антисанітарія та аварійний стан сараю, розташованого безпосередньо біля житла ОСОБА_1 , створюють небезпеку для неї та порушують права останньої, оскільки позивачка позбавлена можливості належним чином користуватися своїм житлом та набутою у власність земельною ділянкою, а також обслуговувати й утримувати це нерухоме майно. 
Вказаний сарай перебував у користуванні відповідачки та, як зазначено в експертному висновку, розташований на земельній ділянці, якою вона користується на даний час. Доказів на спростування цієї обставини суду не надано.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги про знесення сараю літ. «В» є обгрунтованими.
Оскільки вбиральня літ. «У» на час розгляду справи відсутня, позовні вимоги про знесення цієї споруди не підлягають до задоволення.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 позивачці спричинено матеріальну та моральну шкоду, відтак у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368,374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Зобов`язати ОСОБА_2 знести сарай літ. «В», який розташований у АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: