Справа № 444/342/22                                Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р. Б. 
Провадження № 22-ц/811/1572/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       31 березня 2023 року                                                          м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року в справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

                                в с т а н о в и в:
У лютому 2022 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Кредобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №CL-243421 від 02.12.2019 року в розмірі 131509 грн. 02 коп., з яких: 93766 грн. 50 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 37742 грн. 52 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, а також стягнути судові витрати по справі: судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13150 грн. 90 коп. (10% від ціни позову).
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 02.12.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL-242421, відповідно до умов якого останній було надано кредит у розмірі 101000 грн., строком до 29.11.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних. 02.12.2019 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву №СL-243421 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , що також підтверджується штампом у її паспорті. Своїм підписом в анкеті-заяві ОСОБА_1 підтвердила, що суму отриманого нею кредиту вона просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого із подружжя.
Посилався на те, що якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за вказаним договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.
Вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши позичальнику кредит у повному обсязі, однак, ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, а тому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 07.12.2021 року.
Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року позов АТ «Кредобанк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-243421 від 02.12.2019 року в розмірі 131509 грн. 02 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту – 93766 грн. 50 коп. та заборгованості за відсотками – 37742 грн. 52 коп., та сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн.
В задоволенні решти вимог, зокрема, у стягненні витрат на правничу допомогу – відмовлено.
Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 16 червня 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Водночас зазначає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки пунктом 10.6 кредитного договору сторони визначили, що спори, які виникатимуть з кредитного договору, вирішуватимуться судом за місцезнаходженням відділення банку, в якому був укладений цей кредитний договір та в якому він виконується, а відповідно до реквізитів сторін та пункту 2.6 кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, цей договір укладено та підлягає виконанню у відділенні банку за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 17, яке знаходиться на території Личаківського району м. Львова, відтак, спір підлягав розгляду Личаківським районним судом м. Львова. 
Звертає увагу, що згідно з ч.1 ст.378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної підсудності. 
Окрім того, зазначає, що рішення про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів грунтується на припущенні, оскільки доказів використання кредитних коштів в інтересах сім`ї та виникнення права спільної сумісної власності подружжя на них позивачем не надано. Судом не враховано, що отримані кредитні кошти використано нею на поточні потреби, не пов`язані з інтересами сім`ї, а на компенсацію витрат, викликаних хворобою іншої особи – для рятування життя та здоров`я батька ОСОБА_3 . Також в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_2 погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк», давав згоду на укладення кредитного договору чи в подальшому схвалив його. 
Поряд з цим, зауважує, що суд першої інстанції не дав оцінки обставинам справи, що вказують на підстави для визнання недійсним кредитного договору в цілому із застосуванням наслідків його недійсності, оскільки кредитний договір не міг вважатися дрібним побутовим правочином та потребував згоди другого з подружжя на його укладення. 
28.07.2022 року від позивача АТ «Кредобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.03.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 31.03.2023 року.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.11.2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №CL-243421 фізичної особи на отримання готівкового кредиту.
02.12.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №CL-243421, відповідно до якого позичальнику на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів надано кредит у розмірі 101000 грн., строком на 60 місяців, до 29.11.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 35% річних.
Відповідно до п.2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку:
- на поточні потреби в сумі 95337 грн. на поточний рахунок позичальника, відкритий у відділенні на вул. Зелена, 17 ПАТ «Кредобанк» у м. Львів;
- на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «Приватбанк» по кредитному договору SAVDNWFC00002007926 від 27.02.2014 року, в сумі 5663 грн. 
Згідно з п.4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі.
Згідно з розрахунком, здійсненим банком станом на 07.12.2021 року, заборгованість за кредитним договором становить 131509 грн. 02 коп., з яких: 93766 грн. 50 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 37742 грн. 52 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. 
06.09.2021 року АТ «Кредобанк» надіслав ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 120391 грн. 80 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 93766 грн. 50 коп. та заборгованості за процентами в розмірі 26625 грн. 30 коп., та просив повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення відповідно до умов пункту 6.10 договору. Якщо позичальник не усуне вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, досудова вимога від 06.09.2021 року вручена особисто ОСОБА_1 21.09.2021 року, а отже, дострокове виконання кредитного договору мало бути виконане не пізніше 22.10.2021 року. 
За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.
Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті – в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.
Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, вимога позивача АТ «Кредобанк» про стягнення процентів, нарахованих за період з 02.10.2021 року по 07.12.2021 року, є безпідставною, а тому у користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами лише у розмірі 32184 грн. 81 коп.
З урахуванням викладеного, загальний розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення, становить 125951 грн. 31 коп., з яких: 93766 грн. 50 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 32184 грн. 81 коп. – заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.
Окрім того, вказана заборгованість підлягає стягненню лише з відповідачки ОСОБА_1 , як із позичальника, виходячи з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином позичальником не виконуються, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідач ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 , а кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для солідарного обов`язку відповідачів, як подружжя, по виконанню зобов`язань за кредитним договором.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) у розмірі 101000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №69273664 та №692736628 від 02.12.2019 року, однак, позичальник ОСОБА_4 не в повному обсязі виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема, не здійснювала щомісячно необхідні платежі по тілу кредиту та по відсотках, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.
Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України.
Відповідно до ч.ч.1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно вимог ч.ч.1, 2, 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.  Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, й те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Отже, норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує нормі частини четвертої статті 65 СК України, якою передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Звертаючись із вимогою до відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначав, що шляхом підписання анкети-заяви №СL-243421 від 28.11.2019 року ОСОБА_1 підтвердила, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Ціль отримання кредиту (як зазначено в анкеті-заяві) – рефінансування кредитів.
З умов договору кредиту №СL-243421 від 02.12.2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №СL-243421, підписаної ОСОБА_1 , встановлено, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в сумі 101000 грн. є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача (однак, на які саме поточні потреби, не вказано) та на погашення (рефінансування) іншого кредиту. 
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що отримані ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у вказаній сумі були використані в інтересах сім`ї, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №СL-243421 від 02.12.2019 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 .
Таким чином, у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 необхідно відмовити.
Оскільки відповідачка ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Кредобанк», тому наявні правові підстави для стягнення з неї, як із позичальника, на користь банку заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі – 125951 грн. 31 коп.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ «Кредобанк» підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 125951 грн. 31 коп.
У зв`язку з наведеним та частковим задоволенням позову за наслідками розгляду справи апеляційним судом, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, рішення суду необхідно змінити в частині розподілу судових витрат, стягнувши сплачений позивачем за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2381 грн. 76 коп. (пропорційно до розміру задоволених вимог – 96%) з відповідачки ОСОБА_1 .
В решті (в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу) рішення суду не оскаржувалось, а тому підстав для його перегляду апеляційним судом немає. 
Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки обставинам, що вказують на підстави визнання недійсним в цілому кредитного договору №CL-243421 від 02.12.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , та необхідність застосування наслідків недійсності договору, колегія суддів не враховує, оскільки такі вимоги не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції. 
Доводи апелянта про те, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за загальним правилом підсудності (ч.1 ст.27 ЦПК України), позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а правом альтернативної підсудності справ (стаття 28 ЦПК України) закон наділяє лише позивача (за вибором позивача).
Таким чином, апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, понесені відповідачкою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 148 грн. 86 коп. (пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено позивачу за наслідками апеляційного розгляду справи – 4%) підлягають стягненню з позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року в частині задоволення позову акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 131509 гривень 02 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-243421 від 02 грудня 2019 року в розмірі 125951 гривні 31 копійки. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 квітня 2022 року в частині розподілу судових витрат – сплаченого судового збору за подання позовної заяви, змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2381 гривень 76 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 148 гривень 86 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 31 березня 2023 року. 

Головуючий                                                 С.М. Бойко 

Судді: С.М. Копняк 

                                                                А.В. Ніткевич