КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/2237/2023                 
Справа 369/9370/22
Головуючий в суді І інстанції Козак І.А.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
05 червня 2023 року                                                                                     
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Левчишиної Олени Валентинівни, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 536,80 грн. на користь держави.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 28 серпня 2022 року о 09 годині 00 хвилин керував скутером Suzuki CA1HC-143101 без державної реєстрації по автодорозі Т-1001 (Садовий центр 1), в с. Забуччя Бучанського району Київської області, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою Drager та у закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , під відеозапис на нагрудну бодікамеру патрульних, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій 29 березня 2023 року засобами поштового зв`язку, указано на незаконність та необґрунтованість постанови, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що як зазначено в протоколі, водій ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Drager та у лікаря-нарколога, про це свідки зазначили письмово, надавши пояснення та підпис в окремих поясненнях, без зазначення того, щодо якого саме протоколу вони дають свої пояснення. Зазначені свідки були допитані в судовому засіданні та зазначили, що водій ОСОБА_1 знаходився біля мопеда, коли їх було зупинено, свідки присутніми не були, але їм пояснили, що водій мопеда відмовляється від проходження медичного огляду. У чому саме полягає порушення вимог ПДР ОСОБА_1 , чому він має проходити медичний огляд, які ознаки сп`яніння наявні у ОСОБА_1 , свідкам не пояснили, і коли до ОСОБА_1 звернувся поліцейський, той пояснив, що телефонує адвокату, щоб отримати правову допомогу з приводу його зупинки та вимоги проходження медичного огляду. Відразу після розмови з адвокатом Жоломко О.В. повідомив поліцейського про бажання пройти огляд, однак йому в цьому було відмовлено, повідомивши, що протокол вже складено.
Як вбачається з двох фрагментів відеозапису, ОСОБА_1 відмовився та не погодився з тим, що він щось порушує, при цьому фрагменти відеозапису тривають 27 секунд та 1 хвилину 19 секунд без зазначення дати і часу на відео.
Зазначив, що у протоколі серії ААБ № 079219 містяться пояснення ОСОБА_1 із зазначенням номеру телефону, хоча на відео чутно і видно, що поліцейський вголос фіксує відмову ОСОБА_1 від підпису, і це протиріччя залишилось як за межами відеозапису, так і за межами судового розгляду, як і інші обставини, що мають значення для справи, зокрема з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення ПДР, за що його слід було зупинити, в зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не зобов`язаний був виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року в справі № 686/11314/17.
Вважав, що на нього здійснюється психологічний тиск, поліцейські як представники правоохоронних органів не дали йому можливості належним чином ознайомитися зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та підписати його, надати свої пояснення та отримати роз`яснення своїх прав згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Вказував, що матеріали про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.
Вказував, що відповідно до п. 1, 3, 4, 6, 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, за наявності ознак, передбачених п. 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Такі ознаки виділено у вичерпний перелік, серед яких лише одна зазначена в протоколі відносно ОСОБА_1 - запах алкоголю з порожнини рота. 
Наголошував, що факту того, що ОСОБА_1 керував мопедом, був зупинений працівниками поліції за порушення вимог ПДР, після чого піддавався нібито огляду на стан сп`яніння, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції жодної оцінки не надавалося. Суд не встановлював, як було виявлено порушника, та на якій підставі з виключного переліку, встановленого ст. 35 Закону України "Про національну поліцію", його було зупинено, які порушення він вчинив. Хоча суд і допитав свідків, проте належної оцінки їх показам не дав, а послався на відео в двох фрагментах, без зазначення дати та часу тривалістю менше двох хвилин, отже суд взагалі не став розбиратися у справі, а просто визнав ОСОБА_1 винним без зазначення підстав.
Посилався на рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, згідно якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і презумпції невинуватості. Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, зокрема в рішенні "Маліге проти Франції".
На підставі вищевикладеного просив постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року скасувати, визнати недопустимим доказом протокол ААБ № 079219 та провадження в справі закрити в зв`язку у відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Левчишину О.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння та відмови особи від проходження такого огляду, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.
 
Висновки судді місцевого суду про доведеність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 079219 від 28 серпня 2022 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;
- відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудної камери поліцейського;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що були присутніми під час складання працівником поліції адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 за керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, під час документування адміністративного правопорушення даний громадянин в їх присутності відмовився від проходження огляду в медичному закладі для визначення сп`яніння та продутті механічного приладу Drager у встановленому законом порядку, що підтверджено особистими підписами свідків;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, складеним працівником поліції, згідно якого огляд, який мав проводитися у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, не проведено в зв`язку з відмовою від його проведення, що підтверджено підписами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та у лікаря-нарколога в установленому законом порядку і така відмова зафіксована поліцейським на відеокамеру та засвідчена підписами свідків. 
 
Суд першої інстанції вірно зауважив, що ОСОБА_1 підписав вказаний протокол, вказавши, що керувати мопедом протягом 24 годин він не буде, огляд на стан сп`яніння буде проходити самостійно у лікаря, і не вказав будь-яких заперечень щодо обставин події, викладеної у протоколі. 
Судом також правильно встановлено, що з протоколу вбачається, що водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом Suzuki CA1HC-143101, про що останній самостійно вказав у протоколі. Крім того, з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вбачається, що водій ОСОБА_1 направлявся на огляд 28 серпня 2022 року о 09:20, від якого останній відмовився.
 
Переглянутий відеозапис події, зроблений за допомогою нагрудної камери поліцейського, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, дає підстави стверджувати про те, що ОСОБА_1 на першому фрагменті відеозапису дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, ця відмова є зрозумілою і категоричною, що не передбачає двозначного трактування, при цьому в кадрі присутні свідки, які засвідчили таку відмову в письмових поясненнях та підписами в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
 
Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.
 
Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом рішення.
 
З наявної у справі сукупності доказів вбачається, що ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом та у якої працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, дійсно відмовився на вимогу поліцейського пройти у встановленому законом порядку огляд з метою встановлення стану сп`яніння, і вказані обставини свідчать про порушення ОСОБА_1   п. 2.5 ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо обставин відібрання пояснень у свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з посиланням на їх пояснення, надані в судовому засіданні, зокрема що їм не пояснили, чому ОСОБА_1 , який стоїть біля мопеда, має проходити медичний огляд, в чому полягає порушення ПДР.
 
Апеляційний суд погоджується з правильною оцінкою таких пояснень судом першої інстанції, яким обґрунтовано не було взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наданих в судовому засіданні, як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та містять суттєві суперечності з їх письмовими поясненнями, наданими на місці події працівникам поліції та наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого чітко вбачається присутність цих свідків при відмові водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння. 
 
Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 одразу після розмови з адвокатом по телефону повідомив поліцейського про своє бажання пройти огляд, зважаючи на зміст першого фрагменту відеозапису, на якому ОСОБА_1 спочатку розмовляє по мобільному телефону, після закінчення розмови поліцейський пропонує йому пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповідає "ні" та заперечливо хитає головою.
 
Зважаючи на фіксування на відеозаписі такої відмови, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_1 відмовився та не погодився з тим, що він щось порушує, а не від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Незгода ОСОБА_1 з інкримінованими йому порушеннями міститься на другому фрагменті відеозапису і не стосуються пропозиції проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
 
Є неспроможними доводи апеляційної скарги, що у протоколі ААБ № 079219 містяться пояснення ОСОБА_1 , хоча на відеозаписі чутно і видно, як поліцейський вголос фіксує відмову ОСОБА_1 від підпису, та про відсутність документального підтвердження, в зв`язку з чим та на якій підставі, передбаченій ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», було зупинено ОСОБА_1 , в чому полягає порушення ним ПДР.
 
Так, з першого та другого фрагментів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зупинили в зв`язку з керуванням ним транспортним засобом без державної реєстрації. Поліцейський на першому відеозаписі повідомляє ОСОБА_1 , що транспортний засіб, яким він керував, не має реєстраційних номерів, та з`ясовує його приналежність водієві. Під час перевірки документів ОСОБА_1 також виявлено відсутність у нього водійських прав на керування транспортним засобом даної категорії, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було винесено дві постанови та запропоновано отримати копії цих постанов, від чого останній і відмовився на другому фрагменті відеозапису.
 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги, що оскільки ОСОБА_1 не вчиняв будь-якого порушення, за яке були б підстави його зупиняти, складені відносно нього процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.
 
В доводах апеляційної скарги також зазначено, що працівники поліції чинили на ОСОБА_1 психологічний тиск, не давали можливості належним чином ознайомитися зі змістом протоколу та підписати його, надати свої пояснення. Такі доводи спростовуються змістом самого протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 079219, який ОСОБА_1 власноруч підписав, вказавши, що керувати мопедом протягом 24 годин він не буде, огляд на стан сп`яніння буде проходити самостійно у лікаря, і не вказав будь-яких заперечень щодо обставин події, викладеної у протоколі. 
 
Вказуючи про невідповідність матеріалів, складених відносно ОСОБА_1 , вимогам Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, апелянт не зазначив, в чому, на його думку, така невідповідність полягає, відтак його заперечення відхиляються судом як необґрунтовані.
 
Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, що з вичерпного переліку ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у п. 3 Інструкції № 1452/735, протокол про адміністративне правопорушення ААБ № 079219 містить всього одну (різкий запах алкоголю з порожнини рота) не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
 
Апеляційний суд враховує, що навіть одна ознака алкогольного сп`яніння в розумінні п. 3 розділу 1, п. 1 розділу 2 Інструкції № 1452/735, виявлена працівником поліції, є безпосередньою підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, - в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, а у випадку відмови від проходження огляду - визначає наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції надано перевагу перед показаннями свідків двом фрагментам відеозапису, який триває менше двох хвилин, апеляційний суд виходить із наступного.
У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.
Дійсно, фрагментарність відеозапису підтверджує, що камера працювала не безперервно. Разом з тим, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що події, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення ААБ № 079219 від 28 серпня 2022 року, а саме відмова ОСОБА_1 від проходження огляду, безперервно зафіксована на відеозаписі, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 266 КУпАП.
 
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.
При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.
Апеляційний суд враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо міри відповідальності, призначеної судом першої інстанції, та щодо обставин, які могли бути не враховані судом при накладенні стягнення.
Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
За таких обставин постанова судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року , якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п. 2.5 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.