ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року 
м. Київ

справа №810/2060/16
касаційне провадження № К/9901/19573/18  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Переяслав-Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 (головуючий суддя -  Кузьменко В.В., судді - Василенко Я.М., Степанюк А.Г.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування вимоги та рішень,
УСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, платник) звернулась до суду з позовом  до  Переяслав-Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач, Інспекція, контролюючий орган), в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення Інспекції від 22.01.2016 №0001731702, №0001741702, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2016 №Ф-0001701702, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.02.2016 №0001691702.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив про відсутність правових підстав у контролюючого органу для проведення перевірки в силу положень пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи». Наказ, на підставі якого було проведено перевірку визнаний протиправним та скасований в судовому порядку постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 у справі № 810/5970/15, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016. Зазначене, на думку позивача, свідчить про протиправність прийнятих податковим органом рішень за результатами проведення такої перевірки. 
Київський окружний адміністративний суд постановою від 18.08.2016 у задоволені позову відмовив виходячи з того, що відповідачем доведено правомірність та законність прийнятих рішень. 
Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 24.11.2016 скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову, якою позовні вимоги задовольнив, скасував податкові повідомлення-рішення Інспекції від 22.01.2016 №0001731702, №0001741702, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2016 №Ф-0001701702, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.02.2016 №0001691702.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції врахував набрання законної сили судовим рішенням, яким встановлено відсутність підстав для проведення перевірки позивача та скасовано наказ  на проведення перевірки, та дійшов висновку, що всі наступні дії податкового органу, зокрема, щодо проведення перевірки, складання за її результатами акта перевірки та, відповідно, прийняття на його підставі податкових повідомлень-рішень є неправомірними, адже вони прийняті і вчинені на підставі недійсного розпорядчого акта.
Інспекція, не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Стверджує про правомірність прийнятих контролюючим органом рішень з підстав виявлення ним порушень за результатами проведеної перевірки.  
В касаційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права, контролюючий орган фактично викладає обставини, які викладені в акті перевірки та якими він керувався під час прийняття оскаржуваних рішень. 
Позивач у запереченнях на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції просить залишити його без змін, скаргу відповідача залишити без задоволення. 
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.01.2017 відкрив провадження за касаційною скаргою Інспекції та витребував матеріали справи з суду першої інстанції.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 15.05.2023 прийняв касаційну скаргу Офісу до провадження та визнав за можливе розглянути справу у попередньому судовому засіданні 16.05.2023.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що Інспекцією проведено документальну планову виїзну перевірку суб`єкта підприємницької діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 29.01.2016 №28/1700/10/17/17-03/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем вимог:
          статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з чим встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1817472,10 грн, в тому числі за 2013 рік в сумі 908628,43 грн, за 2014 рік в сумі 908843,67 грн;
пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в результаті чого підприємцю донараховано єдиного внеску в сумі 129853,95 грн, в тому числі за 2013 рік в сумі 62781,84 грн, за 2014 рік у розмірі 67072,11 грн;
пункту 121.1 статті 121 ПК України, у зв`язку з ненаданням платником податків контролюючим органам оригіналів документів при здійсненні податкового контролю за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.
На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті наступні рішення:
          податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 №0001741702, яким позивачу нараховане грошове зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції у зв`язку з порушенням вимог пункту  121.1 статті 121 ПК України за ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів при здійсненні податкового контролю за період з 01.01.2013 по 31.12.2014;
податкове повідомлення-рішення від 22.01.2016 №0001731702, яким позивачу нараховане грошове зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями в сумі 1817472,10 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 454368,03 грн у зв`язку з порушенням вимог статті 177 ПК України за заниження податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 1817472,10 грн, в тому числі за 2013 рік в сумі 908628,43 грн, за 2014 рік в сумі 908843,67 грн;
рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 22.02.2016 №0001691702, яким до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 19263,58 грн на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VІ;
вимога про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2016 № Ф-0001701702, якою зобов`язано позивача сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 129853,95 грн на підставі пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ.
Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено право органів державної податкової служби проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Пункт 77.4 статті 77 ПК України передбачає, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, перевірка позивача проводилась на підставі направлення від 31.12.2015 № 146 згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту  75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77 ПК України та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на І квартал 2015 року.
06.02.2015 начальником інспекції видано наказ № 52 «Про проведення планової перевірки».
Планова перевірка, згідно із зазначеним наказом проведена не була. 
21.12.2015 начальником Інспекції видано наказ №393 «Про внесення змін до наказу Переяслав-Хмельницької ОДПІ № 52 від 06.02.2015 «Про проведення планової перевірки», яким внесено зміни до наказу Інспекції від 06.02.2015 № 52 «Про проведення планової перевірки» та доручено провести документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, перевірку наказано розпочати з 31.12.2015, терміном 10 робочих днів.
Копію наказу від 21.12.2015 №393 разом із повідомленням про проведення перевірки від 21.12.2015 №20 направлено на адресу позивача, отримані позивачем 25.12.2015.
Зі змісту вказаного наказу вбачається, що його прийнято на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77 ПК України та на підставі доповідної записки від 18.12.2015 №71 начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-УІІІ відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцевих положень», визначено: «Установити, що у 2015 ти 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами кримінального процесуального кодексу України». В матеріалах справи містяться декларації про отримані доходи за 2013-2014 роки.
Планова перевірка передбачає перевірку усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, на що діє заборона Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-УІІІ від 28.12.2014, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцевих положень».
Пунктом 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України віл 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" визначено наступне: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:
          з 1 січня 2015 року на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість:
          з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються лише підприємств, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій податкових декларацій позивача про майновий стан і доходи за 2013 рік та за 2014 рік, сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, за 2013 рік становить 5408949,20 грн,   за 2014 рік становить 5412023,07 грн, тобто менше 20 мільйонів.
Наказ Інспекції від 21.12.2015 №393 визнаний протиправним та скасований в судовому порядку постановою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2016 у справі №810/5970/15, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016.
Відповідно до вимог статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Враховуючи що набрало законної сили судове рішення, яким скасовано наказ, який слугував підставою для проведення перевірки та встановлено відсутність підстав для проведення перевірки позивача, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що всі наступні дії податкового органу, зокрема, щодо проведення перевірки, складання за її результатами акта перевірки та, відповідно, прийняття на його підставі податкових повідомлень-рішень є неправомірними, адже вони прийняті та вчинені на підставі недійсного розпорядчого акта.
Також, колегія суддів зазначає, що пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Податковий орган вказує на факт ненадання посадовим особам відповідача запитуваних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема, фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувалися в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.
Однак, як установлено судом апеляційної інстанції, позивач повідомляла Інспекцію про оскарження наказу на перевірку, для призупинення дії наказу, до тих пір поки суд винесене рішення щодо законності винесення оскаржуваного наказу на проведення перевірки.
Доводи касаційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судами попередніх інстанцій. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) акті перевірки, запереченнях, апеляційній скарзі, та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надавав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права касаційна скарга відповідача не містить.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанцій не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Переяслав-Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Судді | Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова