ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року	Львів	Справа № 380/11588/22 пров. № А/857/2255/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Ніколіна В. В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі №380/11588/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Желік О. М.,
час ухвалення рішення – 29.12.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                          в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача – Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому просила зобов`язати відповідача вилучити наявний паспорт у формі ІD-картки; зобов`язати Головне Управління Державної Міграційної Служби України у Львівській області оформити та видати паспорт зразка відповідно до положення затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов`язати відповідача видалити всі наявні біометричні, генетичні власні/авторські дані її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ОСОБА_4 з Єдиного державного демографічного реєстру та УНРЗ, що були отримані шляхом обману та корисливих цілей не надавши повної та відкритої інформації про отримання, зберігання та використання даних власника.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачка з донькою звернулися до ЦНАП у м. Львові, і на ім`я неповнолітньої доньки відповідачем підготовлено та видано паспорт громадянина України у формі пластикової ID-картки з безконтактним електронним носієм інформації. Зазначає, що спеціалістом ЦНАПу її введено в оману, оскільки повідомлено про неможливість оформлення паспорта у формі книжечки та зазначено, що єдиним варіантом документу, який посвідчує громадянина України, вкрай необхідним, обов`язковим та безальтернативним, є паспорт громадянина України у формі пластикової ID-картки. Вказує, що персональні, біометричні дані її доньки обробляються незаконно, так як були отримані шляхом введення в оману, не наданням повної, вичерпної інформації щодо мети обробки таких даних, без відповідних роз`яснень, які саме дії вчиняються щодо її доньки, а також які дії має право вчиняти уже володілець персональних даних після оформлення ID-картки. З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачем вже надано згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру при оформленні доньці першого паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, що підтверджується власноручним підписом, проставленим добровільно, щодо внесення даних в ЄДДР і унікальний номер запису у Реєстрі вже сформовано. Вважає, що позиція спричинення шкоди її приватному життю є необґрунтованою та очевидно надуманою. Даний паспорт дочка позивачки отримала та користувалась ним більше 2 років та паспорт ще є дійсним до 02 листопада 2024 року. Вказує, що відповідно до Закону України №5492 «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру, так як ЄДДР наповнюється за добровільною згодою заявників з урахуванням вимог законодавства про захист персональних даних. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати їй відповідь, якою повідомити про те, коли їй разом із донькою прибути до відділу ДМС для вилучення ID-картки на ім`я ОСОБА_2 для надання оригіналів документів та для оформлення на ім`я ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки по досягненні 16-ти річного віку відповідно до Положення.
Листом №К-366/6/4601-22/4650/314-22 від 10 червня 2022 року відповідач повідомив позивачку про те, що оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки територіальними органами Державної міграційної служби припинено у 2016 році. Вказав, що видача документа, що посвідчує особу, неможлива без обробки персональних даних особи. Також повідомив, що донька позивачки документована паспортом громадянина України у формі картки № НОМЕР_1 органом 4652 та доньці позивачки присвоєно унікальний номер запису Реєстру. 
Позивачка звернулася у суд за захистом порушеного права своєї доньки шляхом вилучення виданого раніше паспорта громадянина України у формі ІD-картки, видачі доньці паспорта громадянина України у формі книжечки та шляхом видалення всіх наявних біометричних, генетичних власних/авторських даних її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ОСОБА_4 з Єдиного державного демографічного реєстру та УНРЗ.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що отриманий ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі ID - картки оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення; при оформленні ID - картки надано згоду на обробку її персональних даних; позивачка не зверталася до територіального органу із заявою про заміну паспорта у зв`язку із його пошкодженням, або виявленням помилки, а тому відповідач діяв у межах статті 19 Конституції України з дотриманням підпунктом 2 пунктом 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, який затверджений постановою КМУ від 25.03.2015 №302, та підстави для задоволення позову відсутні.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Відповідно до п.13 Положення для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
З 06 грудня 2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон № 5492-VI), яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону №5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
За змістом ч.1 ст.4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Згідно з п.«а» ч.1 ст.13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону №5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».
Також Законом №1474-VIII частину 2 статті 21 Закону №5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».
За змістом ч.1, 2, 4 та 5 ст.14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Відповідно до п.1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302 (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (підпункт 1 пункт 6 Порядку № 302).
Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Згідно з п.14, 32 Порядку №302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.
Таким чином, з наведеного вище, можна дійти висновку про те, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у червні 2022 року звернулася до відповідача з вимогою оформити та видати її доньці паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, на який її донька має право після досягнення 16-річного віку. Крім того, видалити усі наявні біометричні, генетичні власні/авторські дані моєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з Єдиного державного демографічного реєстру та УНРЗ та вилучити до закінчення терміну дії отриманий її донькою паспорт громадянина України № НОМЕР_1 у формі ID-картки.
Зі змісту листа Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області №К-366/6/4601-22 від 08 червня 2022 року вбачається, що видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду – книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Під час перевірки відомостей викладених у заяві встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом громадянина України у формі картки № НОМЕР_2 органом 4652. ОСОБА_2 присвоєно Унікальний номер запису Реєстру 20060708-08209. 
Унікальний номер запису у реєстрі (далі - УНЗР) - це цифровий, незмінний ідентифікатор людини, який допомагає швидко та достовірно встановити особу. Він формується у разі, якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше. Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Закон України «Про захист персональних даних» (далі - Закон) не передбачає підстави та право вимагати видалення даних з Реєстру. УНЗР не може бути видалено з Реєстру якщо особа отримувала документи, що посвідчують особу чи її спеціальний статус, із застосуванням засобів Реєстру.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.15 цього Закону персональні дані підлягають видаленню або знищенню лише у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законодавством.
Також, згідно з пп. 5, 6 ч, 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
На підставі викладеного УНЗР сформовано за Вашою згодою на обробку персональних даних, як законного представника неповнолітньої дитини. Паспортний документ є діючим до 02.11.2024. З огляду на викладене, правові підстави для оформлення паспорта громадянина України у вигляді паспорта книжечки у даному випадку відсутні (а.с.34-35, том 1).
З наведено вище вбачається, що особою подано заяву-анкету та документи на оформлення паспорта у виді ID-картки і надано згоду на обробку персональних даних, в результаті обробки яких такій особі присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР).
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
Разом з тим, у цій адміністративній справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивачки здійснити вилучення/обмін вже отриманого її донькою паспорта у формі ID-картки на паспорт громадянина України у формі книжечки.
Таким чином, вказана адміністративна справа не має ознак зразкової справи № 806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 в даному випадку застосуванню не підлягають.
При цьому, п.6 ч.1 ст.6 Закону України “Про захист персональних даних” від 01 червня 2010 року №2297-VI передбачає, що суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
За змістом п.2 ч.2 ст.15 Закону №2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.15 цього Закону персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Згідно зі ст.4 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру.
Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України “Про захист персональних даних”.
У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).
Ч.3 ст.10 Закону № 5492-VI передбачає, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
За змістом п.1 ч.1 ст.13 Закону №5492-VI до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належить, зокрема, паспорт громадянина України.
Відповідно до ч.1, 2, 5 ст.21 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.
Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Як правильно зазначив суд першої інстанції, отриманий ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі ID - картки  після досягнення 14-річного віку оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення; позивачка при оформленні ID - картки, надала згоду на обробку її персональних даних. 
При цьому, доводи апелянта щодо введення її в оману колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі не підтверджується будь-якими доказами.
Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України від 01.06.2010 № 2297 "Про захист персональних даних" (далі - Закон № 2297) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
За змістом п.2 ч.2 ст.15 Закону №2297 персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Ч.3 ст.10 Закону №5492-VI передбачає, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внесення інформації щодо позивача, наданої нею особисто до Реєстру та автоматичне формування УНЗР у зв`язку із цим жодним чином не надало права суб`єкту владних повноважень на здійснення будь-яких маніпуляцій з персональними даними, персональні дані підлягають видаленню або знищенню лише у разі припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом, разом з тим, питання щодо припинення правовідносин не стосується спірних правовідносин, оскільки наявний спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, а саме: Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", відповідно до якого, не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру. 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отриманий ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі ID - картки оформлений за допомогою засобів ЄДДР внаслідок її волевиявлення; при оформленні ID - картки надано згоду на обробку її персональних даних; позивачка не зверталася до територіального органу із заявою про заміну паспорта у зв`язку із його пошкодженням, або виявленням помилки, а тому відповідач діяв у межах статті 19 Конституції України з дотриманням підпунктом 2 пунктом 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, який затверджений постановою КМУ від 25.03.2015 №302, та підстави для задоволення позову відсутні.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року у справі №380/11588/22 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 03 липня 2023 року.