ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 травня 2023 року
м. Київ
справа № 761/27173/18 
провадження № 51-982км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
захисника                                                                           ОСОБА_6 , 
засудженого                                                                       ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100100001795, за  обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Шевченківський районний суд м. Києва вироком від 19 серпня 2022 року визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. 
Зарахував у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 червня 2018 року до 11 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 175 654,17 грн й на користь ТОВ «Прайм Холідей» 135 000 грн. матеріальної шкоди. Вирішив питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вступили між собою у злочинну змову про вчинення нападу на офісне приміщення з метою заволодіння чужим майном. Відповідно до розробленого плану, у невстановлений спосіб та за невстановлених обставин особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, передали інформацію про те, що в офіс туристичної компанії ТОВ «Прайм Холідей», що розташований на третьому поверсі офісного центру по вул. Саксаганського, 119 в м. Києві, приїде клієнт, який розрахується великою сумою грошей за туристичні послуги. Вказані грошові кошти будуть зберігатися у сейфі в приміщенні вказаного офісу.
19 вересня 2013 року, в денну пору доби, ОСОБА_7 спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в магазині «Воєнторг» придбали пневматичний пістолет, після чого близько 19 години 25 хвилин, діючи по заздалегідь розробленому плану, ОСОБА_7 спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вільно зайшли в приміщення офісного центру, розташованого по вул. Саксаганського, 119 в м. Києві, та піднялись на третій поверх вказаної будівлі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом нападу на співробітників ТОВ «Прайм Холідей», ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вільно зайшли через відчинені двері до офісу № 9 вказаної будівлі та, погрожуючи пневматичним пістолетом, який потерпілі сприймали як справжню вогнепальну зброю, та ножем, скоїли напад на працівників ТОВ «Прайм Холідей» ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, дістав з кишені пістолет та рукояткою завдав одного удару в голову ОСОБА_10 , після чого коліном завдав ще один удар в голову з метою її залякування та досягнення швидкого виконання його вказівок. 
ОСОБА_7 , діючи відповідно до спільного плану, дістав ніж та продовжив залякувати ОСОБА_10 і ОСОБА_9 за допомогою ножа, застосовуючи таким чином погрозу насильством відносно останніх. Після цього, діючи спільно й за попередньою змовою між собою, за допомогою липкої стрічки ОСОБА_7 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою недопущення вчинення опору зв`язали ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , а далі особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, примусив ОСОБА_10 повідомити йому про місце знаходження сейфа та почав вимагати ключі від сейфа.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного плану, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, взяв у ОСОБА_7 ніж і попрямував до ОСОБА_9 з метою залякування її також вказаним ножем. В подальшому, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, реалізуючи спільний умисел із ОСОБА_7 , відкрив сумку ОСОБА_10 , взяв звідти ключі від сейфу, відчинив його та відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 80 000 грн. та 300 Євро, які знаходились в сумці.
Загалом особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, спільно з ОСОБА_7 протиправно заволоділи грошовими коштами ОСОБА_10 на загальну суму 83 201,68 грн.
Після цього особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прослідував у відокремлений кабінет директора, за допомогою ключа відчинив сейф та відкрито заволодів грошима ТОВ «Прайм Холідей» в сумі 135 000 грн. і коштами ОСОБА_8 в сумі 15 300 доларів США, 5 000 євро, а також ювелірними прикрасами, які належать ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_7 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вчинив напад на працівників ТОВ «Прайм Холідей» та заволодів чужим майном на загальну суму 417 855,85 грн.
Київський апеляційний суд ухвалою від 09 листопада 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 . 
Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що, на думку сторони захисту, вирок суду першої інстанції ухвалено незаконним складом суду, оскільки в матеріалах провадження відсутній протокол розподілу справи між суддями. 
Крім цього, вважає, що суддя ОСОБА_11 не мав права брати участь у розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки колегією суддів з його участю було постановлено ухвалу про повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_12 , який обвинувачувався у вчиненні злочину з ОСОБА_7 , і цей суддя висловлював думку щодо обвинувального акту ОСОБА_12 та ОСОБА_7 . За таких обставин захист вважає, що суддя ОСОБА_11 мав заявити самовідвід.
Також захисник указує, що у кримінальному провадженні наявні постанови про зміну групи прокурорів від 17 вересня 2018 року, 16 вересня 2020 року, 15 квітня 2021 року, 20 серпня 2021 року, які, на думку сторони захисту, не відповідають положенням КПК України щодо мотивів й порядку покладання обов`язків на прокурора і складені та підписані неуповноваженими особами, а саме не керівником органу прокуратури, а його заступниками.
Крім цього, захисник стверджує, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання  ОСОБА_7 від 18 та 26 грудня 2018 року про допит свідків.
У касаційній скарзі захисник також вказує, що цілий ряд документів, на які суд послався як на докази винуватості ОСОБА_7 , є не оригіналами, а копіями, зокрема протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 99 КПК України.
Також захист не погоджується з оцінкою доказів судом першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , належності йому номеру мобільного телефону, вказує на суперечності у показаннях потерпілої ОСОБА_10 зокрема щодо впізнання особи, що призвело до неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Посилається на те, що постанова прокурора про виділення з кримінального провадження № 12013110100014684 матеріалів кримінального провадження № 12014100100001759 щодо ОСОБА_7 не містить даних про те, які саме матеріали виділяються, тому неможливо встановити, у який спосіб матеріали з одного кримінального провадження потрапили в інше.
Крім цього, захисник вказує, що діяння, за вчинення яких засуджено ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 КК України з кваліфікуючою ознакою заволодіння майном у особливо великих розмірах, однак матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б підтверджували сам факт існування коштів потерпілих, заволодіння якими інкримінується ОСОБА_7 , й ці обставини не були належно підтвердженні, в тому числі й щодо задоволеного цивільного позову про відшкодування збитків.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу і просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України, рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, наводяться докази, що спростовують її доводи.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
В силу положень статей 433, 438 КПК України, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, доведеність конкретних обставин справи, зокрема підстави встановлення судом належності номеру мобільного телефону ОСОБА_7 , оцінка показань потерпілої, не є предметом касаційного перегляду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, апеляційний суд навів докладні мотиви ухваленого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.
Зокрема, суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні показала, що середині вересня 2013 року приблизно о 19.00 годині на офісне приміщення був здійснений розбійний напад двома невідомими чоловіками, під час якого з сейфу були викрадені гроші товариства в сумі 135 000 грн. та її особисті гроші в сумі 15 300 доларів США та 5 000 Євро. Під час нападу вона не була присутня в приміщенні офісу. Під час спілкування з ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які були присутніми в офісі на момент вчинення кримінального правопорушення, останні повідомили їй про обставини здійснення розбійного нападу. 
Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка у серпні -вересні 2013 року вчинила розбійний напад на офісне приміщення підприємства, де вона працювала. Зокрема вказала, що побачила двох раніше їй невідомих чоловіків, одним із них був ОСОБА_7 , які почали розпитувати, де знаходиться офіс будівельної компанії. При цьому один з них рукояткою від пістолету вдарив її по голові, від чого вона впала на підлогу. Побоюючись за своє здоров`я, вона закрила обличчя руками та продовжувала лежати на підлозі, а ОСОБА_7 разом з іншою особою наносили удари по її тілу та запитували, де ключі від сейфу. 
Будучи наляканою їхніми діями, вона їм повідомила, що ключі знаходяться у її сумці. У подальшому нападники зв`язали їх скотчем та, забравши з сумки грошові кошти у розмірі 72 тисяч гривень, відкрили сейф, звідки забрали кошти її директора ОСОБА_8 та ювелірні прикраси. Забравши майно, ОСОБА_7 та інший чоловік закрили їх в офісі й покинули приміщення. Однак невдовзі ОСОБА_7 на хвилину повернувся, бо забув парасольку. 
Також суд послався на інші докази, зокрема:
протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про злочин від 19 вересня 2013 року, відповідно до якого працівниками поліції зафіксовано, що 19 вересня 2013 року у                       ТОВ «Прайм Холідей», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 119, невідомими особами здійснено розбійний напад;
протокол огляду місця події від 19 вересня 2013 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого слідчим проведено огляд приміщення офісу ТОВ «Прайм Холідей» у м. Києві по вул. Саксаганського, 119, в ході якого було виявлено та вилучено 11 слідів папілярних узорів рук, 3 фрагменти взуття, клейку стрічку з мікронашаруванням, яка знаходилась на підлозі;
протокол огляду місця події від 10 січня 2014 року, відповідно до якого слідчим, у присутності понятих оглянуто надані особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, документи, які засвідчують його особу та надають право на вчинення тих чи інших дій. Під час вказаного огляду вилучено мобільний телефон «Нокіа 6300» з сім картою Лайф; 
протокол огляду предмету від 11 січня 2014 року, відповідно до якого слідчим оглянуто вилучений у особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, мобільний телефон та зафіксовано номер НОМЕР_1 ;
протокол огляду роздруківки телефонних дзвінків абонентів від 25 лютого 2014 року, відповідно до якого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та ОСОБА_7 між собою, а також з іншими особами, з`єднувалися 19 вересня 2013 року телефонними дзвінками близько 15-30 разів;
протокол огляду предметів від 25 червня 2018 року, відповідно до якого слідчим оглянуто CD-R диск, на якому міститься роздруківка номерів телефонів та переміщення ОСОБА_7 в період часу з 00 год. 00 хв. до 22 год. 05 хв. 19 вересня 2013 року;
протокол огляду речей і документів від 24 червня 2018 року з CD-дисками, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, на яких містяться відеозаписи із камер відеоспостережень, розташованих по вул. Саксаганського, вул. С. Петлюри та вул. Жилянської у м. Києві за 19 вересня 2013 року, з яких вбачається, що о 19.36 год. двоє чоловіків, один із яких за сукупністю зовнішніх ознак схожий на ОСОБА_7 , ідуть в сторону вул. Саксаганського, 119, де розташоване одне із приміщень                            ТОВ «Прайм Холідей». Один із чоловіків одягнутий в штани, кофту темного кольору із сірими рукавами темного кольору та має сумку на правому плечі. Другий із чоловіків одягнутий у штани, кофту, кепку темного кольору та тримає в руці предмет, схожий на парасольку. Далі о 19 год. 56 хв. вказані особи повертаються зі сторони                                       вул. Саксаганського, 119. Один із чоловіків, який має на правому плечі сумку темного кольору іде швидким темпом, а другий чоловік біжить за ним. При цьому один із чоловіків передає другому чоловікові сумку темного кольору та повертається знову в сторону вул. Саксаганського, 119, а інший чоловік іде в протилежному напрямку, тримаючи в руках папку та дві сумки темного кольору на лівому плечі. В подальшому по вул. Жилянській, 120-А, о 20.17 год один із чоловіків підійшов до автомобіля таксі, та, поспілкувавшись з водієм, сів на заднє сидіння і поїхав.
Оцінивши вказану сукупність доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Стосовно доводів касаційної скарги про відсутність у матеріалах кримінального провадження протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями в суді першої інстанції та можливих порушень при проведенні такого розподілу, то вони є безпідставними.
Статтею 35 КПК України встановлено порядок визначення судді для розгляду конкретного провадження.
У матеріалах кримінального провадження (т. 1 а. с. 88) міститься протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року, відповідно до якого у судовій справі 761/27173/18 визначено складу суду (суддя-доповідач ОСОБА_14 , судді ОСОБА_15 та ОСОБА_11 ). Вказаний протокол підписаний головним спеціалістом ОСОБА_16 .
Захисник у касаційній скарзі не зазначає про будь-яке конкретне незаконне втручання чи незаконний вплив на визначення складу суду при формуванні колегії суддів для розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , а також не надає відповідного підтвердження таких дій.
Також колегія суддів погоджується з апеляційним судом щодо висновків про необґрунтованість посилань захисника на неможливість участі судді ОСОБА_11 у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , оскільки він вирішував питання про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_12 , який обвинувачувався у вчиненні злочину разом з ОСОБА_7 .
Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у провадженні колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_11 та суддів ОСОБА_17 і ОСОБА_18 перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України, який обвинувачувався у вчиненні злочину за попередньою змовою з ОСОБА_7 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_14 та суддів ОСОБА_11 і ОСОБА_15 кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було передане судді ОСОБА_11 для вирішення питання про об`єднання з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_12 (т. 1 а. с. 135-137).
Колегією суддів Шевченківського районного суду м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_11 та суддів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ухвалою від 27 серпня 2018 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України повернуто прокурору, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 повернуто судді ОСОБА_14 (т. 1 а. с. 148).
Тобто колегією суддів, до складу якої входив суддя ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 за ч. 4 ст. 187 КК України жодні рішення щодо суті висунутого обвинувачення не ухвалювалися, жодні докази не досліджувалися, а лише вирішувалось питання про відповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
Крім цього, ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв відвід судді ОСОБА_11 з цих підстав (т. 2 а. с. 12-15), й ухвалою колегії суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року було відмовлено у його задоволенні (т. 2 а. с. 74-75).
Таким чином, обставин, які б виключали участь судді ОСОБА_11 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , не встановлено.
Стосовно доводів касаційної скарги щодо постанов про зміну групи прокурорів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено поняття керівник органу прокуратури, до яких віднесено Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, керівника окружної прокуратури та їх перших заступників і заступників, які діють у межах своїх повноважень.
У матеріалах кримінального провадження наявні постанови: від 17 вересня 2018 року (т. 1 а. с. 158-159), ухвалена першим заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 10; від 16 вересня 2020 року (т. 4 а. с. 103), ухвалена заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 10; від 15 квітня 2021 року (т. 4 а. с. 152-153), ухвалена виконуючим обов`язків заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, та від 20 серпня 2021 року (т. 4 а. с . 168), ухвалена першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.
Таким чином, зазначені постанови ухвалені уповноваженими особами, в них наведені відповідні мотиви, а відсутність в окремій постанові конкретного мотиву зміни групи прокурорів саме по собі не ставить під сумнів законність такого рішення і не може вважатися істотним порушенням вимог КПК України.
Щодо доводів сторони захисту про ігнорування судом їх клопотання про допит свідків, то як вбачається з матеріалів провадження, засудженим було подано до суду першої інстанції клопотання від 18 грудня 2018 року про допит свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , особи на ім`я ОСОБА_21 , а також потерпілої ОСОБА_10 . Також було подане клопотання від 26 грудня 2018 року про допит свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
При прослуховуванні аудіозапису судового засідання встановлено, що в судовому засіданні 26 грудня 2018 року вони були оголошені головуючим і обвинуваченим, у їх задоволенні на той час було відмовлено і роз`яснено ОСОБА_7 що він може поставити питання про допит свідків пізніше під час дослідження доказів.
В наступних судових засіданнях під час дослідження доказів і допиту свідків сторони обвинувачення сторона захисту не заявляла клопотань про виклик свідків. 
В судовому засіданні 09 грудня 2021 року прокурор наполягав на відкладенні розгляду справи на іншу дату з метою виклику свідків. Сторона захисту, обвинувачений і захисник, наполягали на закінченні дослідження доказів. На запитання головуючого щодо необхідності дослідження будь-яких доказів сторони захисту, а також про наявність клопотань, захисник і обвинувачений повідомили про їх відсутність. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає доводи касаційної скарги в цій частині необґрунтованими.
Верховний Суд також не вбачає вмотивованими доводи скарги про порушення вимог КПК України, що може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, у зв`язку із долученням до матеріалів кримінального провадження не оригіналів, а копій документів, зокрема, як вказує захисник, копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 вересня 2013 року (т. 2 а. с. 97) та копії протоколу огляду місця події від 19 вересня 2013 року (т. 2 а. с. 149-170).
Копією документа визначається документ, що містить точне знакове відтворення змісту чи документної інформації іншого документа і в окремих випадках - деяких його зовнішніх ознак. Копія документа повинна відповідати оригіналу, тобто повністю відтворювати інформацію оригіналу і всі його зовнішні ознаки або їх частину.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені документи були виділені з кримінального провадження № 120131110100014684 на підставі постанови прокурора від 27 лютого 2014 року (т. 2 а. с. 111-113). Відповідність зазначених копій оригіналу за допомогою відповідного штампу й підпису уповноваженої особи. В судовому засіданні 14 березня 2019 року прокурор наголошував на долученні копій документів, стосовно чого сторона захисту заперечень не висловлювала.
Також стороною захисту не ставилась під сумнів достовірність цих копій, їх відповідність оригіналам і не порушувалось питання про дослідження оригіналів вказаних документів, які містяться у іншому кримінальному провадженні.
Також положеннями ст. 217 КПК України визначено, що у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень. Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.
На підставі постанови прокурора від 27 лютого 2014 року (т. 2 а. с. 111-113) з матеріалів досудового розслідування № 120131110100014684 було виділено матеріали досудового розслідування щодо вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та зареєстровано їх в ЄРДР за № 12014100100001795. Зазначена постанова ухвалена уповноваженою особою й у ній наведені відповідні мотиви ухваленого рішення. За таких обставин відсутність у матеріалах справи конкретного переліку матеріалів, які підлягають виділенню, не може свідчити про незаконність їх надходження з одного провадження в інше і не є підставою для визнання їх недопустимими доказами.
Стосовно доводів касаційної скарги щодо кваліфікації діянь ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України за кваліфікуючою ознакою заволодіння майном у особливо великих розмірах і встановлення судами доведеним факту заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами в сумі, указаній у вироку, за відсутності будь-яких документів на підтвердження цього, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи та висновки експертів. Тобто обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, можуть бути встановлені на підставі доказів, отриманих з цих джерел, зокрема й з показань.
Суд першої інстанції, дослідивши всі надані йому докази, допитавши потерпілих і свідків, дійшов висновку про доведеність факту заволодіння ОСОБА_7 коштами потерпілих у вказаних у вироку сумах.
Згідно з приміткою до ст. 185 КК України, в ст. 187 КК України кримінальне правопорушення визначається таким, що вчинене в особливо великих розмірах, якщо воно вчинене на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення. Станом на момент вчинення злочину (19.09.2013) ця сума мала бути більшою ніж 344 100 грн. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд визнав доведеним факт заволодіння ОСОБА_7 з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, крім іншого, грошовими коштами потерпілих на загальну суму (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19.09.2013) 393 855,85 грн., що є особливо великим розміром. З них: 135 000 грн складають кошти ТОВ «Прайм Холідей», й 175 654 грн 17 коп. - кошти потерпілої ОСОБА_8 . 
Таким чином, діяння ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України кваліфіковане правильно, а в межах цивільного позову з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_8 і ТОВ «Прайм Холідей» стягнуті самі ті суми завданих збитків, які обґрунтовано встановлені судом в ході судового провадження як окремі із сукупності наслідків злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винним. 
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника, зазначивши підстави ухваленого рішення. Ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                  ОСОБА_3