ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 167/24/21
провадження № 51-4096км22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                          ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,                                
захисників (у режимі відеоконференції)         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  
             
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників 
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Рожищенського районного суду 
Волинської області від 29 березня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020030180000209, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Рожище, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
Вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 29 березня 
2022 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на строк 3 роки, з покладенням на засудженого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_8 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 солідарно на користь ОСОБА_10 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання стосовно стягнення з засудженого ОСОБА_8 на користь держави процесуальних витрат.
За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він, керуючи автобусом марки Богдан-20110, д.н.з. НОМЕР_1 , порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, за таких обставин.
09 липня 2020 року близько 14:25  ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автобусом марки Богдан-20110, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Героїв УПА у м. Рожище Волинської області у напрямку автостанції, що на вул. Героїв УПА, 15, виконуючи маневр повороту ліворуч на прилеглу до автостанції територію, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не стежив в повній мірі за дорожньою обстановкою та її зміною, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху перед виконанням повороту ліворуч, на якому зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, проявив неуважність, тим самим порушив вимоги пунктів 9.2 б), 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху. А саме, ОСОБА_8 не надав перевагу у русі мотоциклу « Ява», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по вул. Героїв УПА у зустрічному напрямку прямо та мав перевагу в русі, внаслідок чого відбулося зіткнення мотоциклу « Ява» спочатку з автобусом Богдан-20110, а потім з автобусом ПАЗ-32054, д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_11 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.  
Таким чином, порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням наслідків у потерпілого ОСОБА_10 у виді тяжких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурора та цивільного відповідача ОСОБА_9 залишені без задоволення, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 у частині задоволення цивільного позову потерпілого про стягнення моральної шкоди скасовано.
Постановлено стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
У решті вирок місцевого суду залишено - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах захисники просять скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що у справі допущено неповноту та однобічність досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до необґрунтованого засудження ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зазначають, що судові інстанції не надали належну оцінку письмовим доказам сторони захисту, натомість вирок побудовано на недопустимих доказах сторони обвинувачення, якими є протоколи огляду місця події та слідчого експерименту, які оформлені з порушенням вимог КПК та містять неповну і суперечливу інформацію. У зв`язку із цим, є недопустимим і висновок експерта № 465, який у повній мірі не відповідає обставинам справи. Звертають увагу на те, що слідчий експеримент було проведено за відсутності ОСОБА_8 , лише за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 , із залученням двох транспортних засобів, замість трьох. Окрім того, в порядку ст. 290 КПК стороні захисту не відкривалася та до протоколу слідчого експерименту не долучена фототаблиця. Вказують, що саме дії потерпілого є причиною настання ДТП, який, керуючи мотоциклом, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу, по якій рухався автобус Богдан. Сторона захисту вказує на порушення з боку сторони обвинувачення права ОСОБА_8 на захист, оскільки перед судовими дебатами прокурор змінив обвинувачення, в якому зазначений зовсім інший механізм ДТП, за участю автобуса «ПАЗ». Вважають вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду такими, що не відповідають вимогам ст. 370 КПК.
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК, не відповідає вимогам статей 65, 50 КК, внаслідок м`якості. Вважає, що, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, судові інстанції не врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вину не визнав та не розкаявся, не намагався відшкодувати завдану шкоду, а також позицію потерпілого. Стверджує, що апеляційний суд, розглядаючи його апеляційну скаргу стосовно м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, не надав належної оцінки його доводам з цього приводу та, залишаючи скаргу без задоволення, свого рішення не мотивував. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 , подавши клопотання про проведення касаційного розгляду за його та потерпілого відсутності, просив касаційну скаргу прокурора задовольнити, а у задоволенні касаційної скарги захисників засудженого - відмовити.  
Позиції учасників судового провадження
Захисники підтримали доводи касаційної скарги та заперечували проти задоволення скарги прокурора.
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги та заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони захисту. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновків судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 286 КК, прокурор у касаційній скарзі не оспорює. 
Захисники засудженого, не погоджуючись із судовими рішеннями та вважаючи, що ОСОБА_8 засуджено необґрунтовано, за змістом скарги, зокрема, посилаються на неповноту та однобічність досудового розслідування та судового розгляду справи, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.  
У зв`язку із цим колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до 
ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, неповнота та однобічність досудового розслідування та судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, з огляду на наведені вимоги закону не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. Натомість, переглядаючи судові рішення, касаційний суд виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
У кримінальній справі, в якій заперечується рішення судових інстанцій, установлено, що в зазначені у вироку день, час та місці ОСОБА_8 , керуючи автобусом марки Богдан-20110, рухаючись по вул. Героїв УПА у м. Рожище, виконуючи маневр повороту ліворуч на прилеглу до автостанції територію, порушив вимоги пунктів 9.2 б), 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулося зіткнення мотоциклу « Ява» під керуванням ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку, спочатку з автобусом Богдан-20110, а потім з автобусом НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_11 . В результаті ДТП потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.  
Такі обставини підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні йоцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно зі ст. 94 КПК та якими місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтував обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 .
Такими доказами є: показання потерпілого ОСОБА_10 щодо обставин ДТП; свідка - водія автобуса «ПАЗ» ОСОБА_11 , з яких видно, що під час здійснення автобусом «Богдан» маневру повороту ліворуч, відбулося зіткнення (касання) його задньої правої частини з мотоциклом «Ява», після чого мотоцикл зіткнувся з автобусом «ПАЗ»; дані висновку експерта № 354, з дослідницької частини якого видно, що встановлено співпадіння подряпини фарбового покриття на задній частині автобуса «Богдан» та розташування правої частини керма мотоцикла, а також нашарування речовини білого кольору на торці правої ручки керма візуально відповідає кольору автобуса;  дані протоколів огляду місця події зі схемою до нього та слідчого експерименту за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 ; дані висновку експерта № 691 стосовно кількості, локалізації, механізму утворення, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого; дані висновку експерта № 465, згідно з яким у заданій дорожній ситуації з технічної точки зору, з моменту виникнення небезпеки для руху водій мотоцикла «Ява» ОСОБА_10 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автобусом «Богдан», шляхом застосування екстреного гальмування. Водночас, у заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору дії водія автобуса «Богдан» ОСОБА_8 , не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху і знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП; інші докази, наведені у вироку та яким суд дав належну оцінку, обґрунтовуючи встановлені фактичні обставини справи.
Доводи сторони захисту у касаційній скарзі про те, що дані протоколів огляду місця події та слідчого експерименту зі схемами до них є недопустимими доказами, оскільки оформлені з порушенням вимог КПК та містять неповну і суперечливу інформацію, є неприйнятними.
Виходячи з положень ст. 86 КПК, а також відповідно до ст. 87 КПК, недопустимими є докази, якщо вони отримані з порушенням порядку, встановленому КПК, або отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Судові інстанції, під час перевірки та оцінки цих доказів, не встановили порушень вимог статей 223, 237, 240 КПК з боку органів досудового розслідування в ході проведення цих слідчих дій та передбачених ст. 87 КПК підстав для визнання їх недопустимими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Також, як убачається з даних протоколу від 09 липня 2020 року, під час огляду місця події був присутній ОСОБА_8 , який підписав протокол та складену схему до нього без жодних зауважень, у тому числі й стосовно неповної або неправильної інформації, зафіксованої у них. Що ж стосується наданої стороною захисту схеми дорожнього руху автомобільної дороги на вул. Героїв УПА в м. Рожище, яка складена уповноваженим органом 03 вересня 2021 року, то місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що вона не є належним доказом у розумінні 
ст. 85 КПК.
У касаційній скарзі захисники посилаються на те, що слідчий експеримент проведено за відсутності ОСОБА_8 та транспортного засобу «Богдан», а також на те, що під час цієї слідчої дії здійснювалося фотографування, проте, відповідна фототаблиця до протоколу не долучена і стороні захисту в порядку ст. 290 КПК не відкривалася.
Разом із тим, як убачається з показань в місцевому суді слідчого ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та його захисник були повідомлені про день, час і місце проведення слідчого експерименту - 15 вересня 2020 року, проте для участі в ньому не з`явилися. Водночас, ця обставина не була безумовною перешкодою для проведення слідчої дії за участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 , із залученням двох транспортних засобів - мотоциклу «Ява» та автобуса «ПАЗ». Сам слідчий експеримент відповідає його меті, визначеній ст. 240 КПК.
Як свідчать матеріали справи, під час слідчого експерименту, проведеного відповідно до вимог статей 223, 240 КПК, було складено схему (яка долучена до протоколу) та проведено фотографування. Проте, недолучення до протоколу фотознімків, не свідчить про недопустимість, як доказу самого протоколу (відображених у ньому фактичних даних). Пославшись у вироку на цей протокол, як на доказ вини ОСОБА_8 , місцевий суд надав йому оцінку в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.  
Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що по завершенню досудового розслідування, на виконання приписів ст. 290 КПК, стороні захисту були відкриті матеріали досудового розслідування, в тому числі і наявний в них протокол слідчого експерименту з додатком. Як видно з протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 15 січня 2021 року, ОСОБА_8 та його захисник з цими матеріалами ознайомилися в повному обсязі. Будь-яких зауважень та заяв у зв`язку із цим від них не надходило.  
Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів і правильність оцінки місцевим судом висновку експерта № 465.Його сформовано, у тому числі, на підставі даних слідчого експерименту, який визнаний судом належним та допустимим доказом. Висновок містить обґрунтовані та детальні відповіді на питання, постановлені перед експертом, йому надано належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК. Об`єктивних підстав вважати висновки експерта неповними або недостовірними у суду не було і цей висновок, як такий, що відповідає вимогам статей 101, 102 КПК, обґрунтовано взято до уваги та покладено в основу обвинувального вироку. 
Безпідставними є доводи захисників у касаційній скарзі стосовно порушення з боку сторони обвинувачення процесуальних прав ОСОБА_8 у зв`язку із зміною обвинувачення (з іншим механізмом ДТП, за участю автобуса «ПАЗ»). 
Такі дії прокурора узгоджуються з положеннями ст. 338 КПК. При цьому суд, як свідчать матеріали справи, належним чином виконав вимоги ч. 4 цього Закону та надав стороні захисту можливість ознайомитися та підготуватися до захисту проти нового обвинувачення, відклавши судовий розгляд. 
Крім того, з матеріалів справи видно, що в ході досудового розслідування учасником ДТП фігурував і автобус «ПАЗ» під керуванням ОСОБА_11 , останній був присутній під час огляду місця події та слідчого експерименту, органами досудового розслідування на експертизу виносилось питання щодо відповідності дій водія автобуса «ПАЗ» Правилам дорожнього руху (висновок експерта 
№ 465), з матеріалами досудового розслідування сторона захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК була ознайомлена у повному обсязі, отже мала всю необхідну інформацію щодо механізму ДТП. 
Що ж стосується посилання захисників на те, що в остаточному обвинуваченні потерпілий отримав тілесні ушкодження не від зіткнення з автобусом «Богдан», а від зіткнення з автобусом «ПАЗ», то колегія суддів зазначає, що на підставі досліджених доказів судом достеменно встановлено, що ДТП, яка мала наслідком одержання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, сталася через створення саме водієм ОСОБА_8 аварійної ситуації на дорозі.  
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд під час розгляду справи на виконання вимог ст. 22 КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації, зокрема, стороною захисту її процесуальних прав. Всі заявлені захисниками клопотання були вирішені місцевим судом відповідно до приписів ст. 350 КПК із наведенням змістовних обґрунтувань.      
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судових інстанцій і, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК кваліфіковані правильно. 
Що стосується призначеного засудженому покарання, то колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, 
а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених 
у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання 
з випробуванням.
Як видно з матеріалів справи, місцевий суд при призначенні ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК, а апеляційний суд, погоджуючись із таким висновком під час перегляду справи, врахували: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, проте вчинений з необережності; дані про особу винного, який раніше не судимий, на момент вчинення правопорушення працював, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину; відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Отже, наведені обставини в їх сукупності, на думку колегії суддів, за обставин даної справи, давали підстави судовим інстанціям дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. 
З приводу посилання прокурора у касаційній скарзі на те, що ОСОБА_8 не відшкодував завдану шкоду, то колегія суддів зазначає, що, як видно з вироку, в місцевому суді потерпілий ОСОБА_10 просив залишити без розгляду його позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, а обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, за рішенням апеляційного суду, покладено на підприємця ОСОБА_9 .
Що стосується думки потерпілого, то її враховано судовими інстанціями в сукупності з іншими обставинами. Водночас така думка не обмежує суд у реалізації ним дискреційних повноважень, передбачених законом при призначенні покарання та не є вирішальною.  
Також, колегія суддів враховує і те, що на даний час ОСОБА_8 виконує свій військовий обов`язок перед Державою, перебуваючи на військовій службі у Збройних Силах України.
Таким чином, призначене ОСОБА_8   покарання не суперечить положенням 
ст. 65 КК та відповідає його меті, визначеній ст. 50 КК, а викладені в касаційній скарзі доводи прокурора із цього приводу висновків судових інстанцій не спростовують. 
Апеляційний розгляд здійснено з дотриманням приписів статей 404, 405 КПК.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 20 жовтня 2022 року, ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги, зокрема, сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного засудженому покарання і дав мотивовану відповідь на них, зазначивши, з яких підстав цю апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.  
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено. 
З огляду на викладене касаційні скарги захисників та прокурора задоволенню не підлягають. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 29 березня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників та прокурора - без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                             ОСОБА_3