ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3690/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
секретар судового засідання Юрчук М.О. 
 за участю представника відповідача Піддубного О.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України 
          на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2022 року (головуючий суддя Новікова І.В.)
          в адміністративній справі №280/3690/22 за позовом   ОСОБА_1  до відповідача  Міністерства оборони України,  
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Запорізький обласний територіальниий центр комплектування та соціальної підтримки; ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).    
про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, -  

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ,  звернувся 16.06.2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача  Міністерства оборони України, в якому просив:
          - визнати протиправним та скасувати пункт 1 протоколу №32 від 09.03.2022 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю підполковника ОСОБА_3 , який помер в період проходження (виконання обов`язків) військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 1 протоколу №32 від 09.03.2022 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю підполковника ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач серед іншого вказав, що позивач на час смерті свого батька, вік позивача перевищував 23 роки. Зазначив, що позивач не належить до кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової  грошової допомоги.
В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 року та від 16.01.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.02.2023 о 10:00 год.
14.02.2023 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У судове засідання 15.02.2023 року позивач не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. 
В судовому засіданні 15.02.2023 року представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що позивач є сином померлого, але не є членом сім`ї померлого, оскільки орендував квартиру окремо від батька. Також вказав, що згідно медичних документів встановлено наявність алкоголю у померлого. Зазначив, що з заявою про виплату одноразової грошової допомоги до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зверталася дружина померлого, яку, вважає, слід залучити до участі у справі як третю особу. Тому вважає, що як третю особу у справу слід залучити і Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для встановлення всіх обставин у справі.
В ході судового засідання колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 від 10.12.2021 року про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_3 (а.с. 70).
Вказана заява подана ОСОБА_2 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Також матеріали справи містять свідоцтво про шлюб, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), шлюб зареєстровано 10.04.2010 року (а.с. 73).
На думку колегії суддів апеляційної інстанції для повного встановлення обставин справи слід залучити у справу третіми особами без самостійних вимог: Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружину померлого підполковника ОСОБА_3 ).
Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 , через Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, звернувся до відповідача Міністерства оборони України з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю підполковника ОСОБА_3 , який є його батьком. За результатами розгляду звернення позивача, комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення №32 від 09.03.2022, яким у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено, що і стало підставою звернення позивача до суду із цим позовом.
В ході розгляду справи встановлено, що на право отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю підполковника ОСОБА_3 претендують дві особи: позивач - ОСОБА_1 (син). та ОСОБА_2 (дружина) підполковника ОСОБА_3 .  
Так, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки; ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, що не залежать від суду.
У судове засідання, призначене на 19.04.2023 з`явився представник відповідача.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, яке судом було задоволено. Однак, таким правом позивач не скористався.
Інші часники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені вчасно та належним чином. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , через Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, звернувся до МОУ з заявою про призначення та виплату його одноразової грошової допомоги, у зв`язку із смертю підполковника ОСОБА_3 , який як зазначає позивач є його батьком.
За результатами розгляду звернення позивача, комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення №32 від 09.03.2022, яким у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено оскільки вік позивача на час смерті свого батька перевищував 23 роки, проживав окремо від батька, не є членом сім`ї батька тому не належить до кола осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової  грошової допомоги.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача №32 від 09.03.2022, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю батька.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, норми Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
В силу статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (№2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
За змістом пункту 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-ХІІ), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
Слід взяти до уваги, що приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-ХІІ) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктом «а» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-ХІІ) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
В свою чергу, частиною 1 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (№2011-ХІІ) визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 (Порядок №975).
Так, згідно пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
При цьому, пунктом 5 Порядку №975 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).
Матеріалами справи підлтверджується, що відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.03.2022 №32, дружині та сину померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, підполковника ОСОБА_3 , відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що причиною смерті ОСОБА_3 стала травма отримана внаслідок вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння, що призвела до смерті.
Разом з тим, суд не може погодитись з правомірністю такої відмови, з огляду на наступне.
З висновку службового розслідування судом встановлено таке: 
«…Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №96 від 06.04.2019 начальник інженерної служби-командир інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 06.04.2019 вибув у чергову відпустку за 2019 рік терміном на 20 діб.
Відповідно до довідки Запорізького зонального відділу Військової служби правопорядку №271 від 24.04.2019 стало відомо, що 24.04.2019 о 03.58 у військовій частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) в результаті хвороби помер військовослужбовець військової  служби за контрактом начальник інженерної служби-командир інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_3 
23.04.2019 автомобілем швидкої допомоги підполковника ОСОБА_3 доставлено до прийомного відділення військової частини НОМЕР_2 . Під час опитування військовослужбовець пояснив, 03.04.2019 перебуваючи  в розташуванні частини, з власної необережності спіткнувся та впав зі сходів, внаслідок чого отримав травму. Підполковнику ОСОБА_3 надано першу медичну допомогу на місці, після чого медичною службою військової частини НОМЕР_3 підполковника ОСОБА_3 евакуйовано до військового мобільного шпиталю №66 м.Покровськ. В ході проведення медичного обстеження було виявлено, що підполковник ОСОБА_3 перебуває з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від госпіталізації у військовому мобільному шпиталі №66 підполковник ОСОБА_3 відмовився.
З 06.04.2019 убув у відпустку. 16.04.2019 підвищилась температура тіла до 39С, турбувала загальна слабкість. Самостійно приймав жарознижуючі.
21.04.2019 погіршилось самопочуття, почав турбувати кашель, посилилась задишка, наросла загальна слабкість. Після огляду черговим лікарем було встановлено діагноз «Негоспітальна двостороння пневмонія IV категорії, легенева недостатність ІІІ ступеню. Правосторонній паракостальний осумкований гідроторакс. Лівосторонній субтотальний гідроторакс. Лівосторонній фіброзно-сксудативний плевріт» Під час більш поглибленого огляду був встановлений перелом 6,7 ребра справа зі зміщенням. Стан здоров`я тяжкий.
ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03.58 підполковник ОСОБА_3 помер перебуваючи в реанімаційному відділі військової частини НОМЕР_2 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1502 від 26.04.2019, виданого Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» м. Запоріжжя, підполковник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в реанімаційному відділі військової частини НОМЕР_4 . Причина смерті захворювання: інтоксикація, двобічна гнійна плевропневмонія…».
Надаючи оцінку доказам у справі колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що частиною 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість, матеріали справи не містять (відповідачем не надано) жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 03.04.2019 підполковник ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а відповідно і твердження відповідача про допущення підполковником ОСОБА_3 адміністративного правопорушення передбаченого статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення є необґрунтованим.
Зокрема, матеріали адміністративної справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що наявний причинно-наслідковий зв`язок між смертю підполковника ОСОБА_3 та фактом начебто перебування його у стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 по справі №186/1129/16-а зробив правовий висновок, відповідно до якого, допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.
Вказаний висновок також зазначений в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справи №813/4502/17, справа №817/867/17), від 04.03.2020 у справі №813/2071/17.
Також, відповідачем не надано доказів, що підполковник ОСОБА_3 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дії, наслідком чого настала його смерть. 
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що смерть підполковника ОСОБА_3 настала внаслідок двобічної гнійної плевропневмонії.
Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що подія з якої відповідач вважає відсутніми підстави для виплати одноразової грошової допомоги відбулась 03.04.2019, а помер підполковник ОСОБА_3 24.04.2019, що також свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними двома подіями.
На думку колегій суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції при прийнятті рішення обґрунтовано врахував Витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 17.10.2019 №2871, відповідно до якого захворювання підполковника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3: «Двобічна гнійна плевропневмонія. Інтоксикація», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , пов`язані з проходженням військової служби. 
Стосовно доводів відповідача про те, що право громадянина ОСОБА_1 (сина померлого) на отримання ним одноразової грошової допомоги судом не визначалося, також не встановлювався факт його спільного проживання з батьком, ведення ними спільного господарства та наявність взаємних обов`язків, суд зазначає наступне.
В рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 по справі №1-8/99 Кнрституційний Суд зробив висновок про те, що: 
«До кола членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Щодо них ознака (вимога) ведення спільного господарства з суб`єктом права на пільги в оплаті користування житлом і комунальними послугами застосовується лише у передбачених законом випадках. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.»
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, як син підполковника ОСОБА_3 , має право на отримання одноразової грошової допомоги незалежно від підтвердження факту його спільного проживання з батьком та ведення ними спільного господарства.
Водночас, матеріалами справи підтверджується, що позивач та його батько зареєстровані за одним місцем проживання, що підтверджує їх родинні відносини та наявність взаємних обов`язків, тощо.
При цьому, наявність у позивача тимчасово орендованої квартири для проживання не дає підстав для висновку, що син перестав бути членом сім`ї свого батька, оскільки син не був знятий з реєстрації за місцем де проживав і його батько, отже наявність реєстрації за одним місцем проживання вказує на те, що особи є членами однієї родини та мають взаємні обов`язки, тощо.
За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування пункту 1 протоколу №32 від 09.03.2022 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оскільки таке рішення прийнято необґрунтовано та без урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Також колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю підполковника ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при повторному перегляді заяви позивача відповідач не може прийняти висновки, які були скасовані рішенням суду.
З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часове задоволення позову. 
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову позивачем не оскаржувалось, то в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23.11.2022 року - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 19.04.2023 та в силу ст. 328 КАС України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.  
          Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.04.2023.
          В повному обсязі постанова виготовлена 28.04.2023 (з урахуванням відрядження судді-доповідача Дурасової Ю.В. у період з 25.04.2023 по 27.04.2023).
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова