Дата документу 09.06.2023 Справа № 334/1547/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/1337/23                                     Головуючий у 1-й інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Є.У.№ 334/1547/23 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2023 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Маловічко С.В.,
Подліянової Г.С., 

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року,
В С Т А Н О В И В:
У березні 2023 року АТ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1  заборгованості за кредитним договором б/н від 23.09.2015 у розмірі 51 767,46 грн. В обґрунтування позову зазначено, що у зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань за договором станом на 14.02.2023 існує заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом на суму 4212,96 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9354,50 грн. 
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року у задоволені позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду в скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків про відсутність доказів про укладання кредитного договору між Банком та ОСОБА_1 оскільки заява - анкета, підписана відповідачем та виписка по картці свідчать про те, що відповідач користувався кредитними коштами.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки її доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. У разі скасування рішення суду просив застосувати строки позовної давності та відмовити у позові повністю. Також просив апеляційний суд про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в оскаржуваній частині, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.
Втім колегія вважає вказаний висновок суду помилковим.
Встановлено, що 23.09.2015  сторони уклали кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 19).
У заяві є відмітка про те, що відповідач згоден з тим, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.20).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.02.2023 становить 51767,46 грн., із яких за тілом кредиту - 42412,96 грн., 9354,5 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн. - нарахована пеня та комісія. (а.с.9-16).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Заява - анкета позичальника не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Отже в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Проте, анкета - заява, яка міститься в матеріалах справи, була підписана ОСОБА_1 особистим підписом, що свідчить, що останній мав намір на укладання із банком кредитного договору. Також відповідно до наданого розрахунку у березні 2017 року ОСОБА_1 почав користуватись кредитними коштами, зворотного стороною відповідача не доведено.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не врахував, що відповідачем не спростовано надані банком докази.
Стосовно долученої Ат КБ «Приватбанк» інформаційної довідки, яка підписана ОСОБА_1 15.01.2021 року, то колегія суддів зазначає, що вказана довідка може свідчити лише про те, що ОСОБА_1 є клієнтом Банку, який періодично звертався до банку з питанням про перевипуск кредитної картки, а Банк в свою ознайомлював з умовами кредитування на той час, коли звертався ОСОБА_1 . Прийняти вказану інформаційну довідку як доказ того, що ОСОБА_1 був достеменно повідомлений про розмір визначеної відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а також узгодженими розмірами штрафів, пені та комісії - не можливо, оскільки термін актуальності вказаної в довідці інформації становив 15 днів (з 15.01.2021 по 30.01.2021) (а.с.23 зворот).
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, та за умови, що Банком не надано доказів узгодженого із відповідачем процентної ставки за використання кредитних коштів, розмір пені та штрафів, ОСОБА_1 повинен повернути Банку 42412,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту.
Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1   на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 42412,96 грн. гривень.
Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого судового збору за подання позовної та апеляційної скарги, в сумі 5497,50 гривень.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 27 квітня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.
Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 23.09.2015 року №б/н в сумі 42 412,96 гривень (сорок дві тисячі чотириста дванадцять гривень 96 копійок) та 5497,50 гривень ( п`ять тисяч чотириста дев`яності сім гривень 50 копійок) компенсації витрат зі сплати судового збору у суді першої та апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Головуюча: І.В. Кочеткова
Судді: С.В. Маловічко
Г.С. Подліянова