УХВАЛА
Іменем України
25 травня 2023 року
м. Київ
справа № 338/158/19
провадження № 61-5519ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Червинської М. Є.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 березня 2023 року в справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_3 , третя особа - Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту.
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 31 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Встановлено постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки, площею 0,0147 га, з довжинами між точками «А», «Б», «В», «Г» 3,50 м, 17,72 м, 9,16 м, 12,57 м, 9,56 м, 4,68 м, 5,63 м, 9,28м, 17,67 м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 20 жовтня 2006 року серії ЯД № 866311, кадастровий номер 2620488602:01:001:0134, у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_2 , розташованих за аадресою: 
АДРЕСА_1 . Указані межі земельного сервітуту прокласти у спосіб, зображений на схемі, що є додатком 
№ 8 до висновку експертного дослідження від 15 лютого 2019 року № 007/02-19 судового експерта ОСОБА_4 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 
2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 липня 2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подала апеляційну скаргу на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 
2019 року.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 
2019 року залишено без змін. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
07 березня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 березня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 липня 2019 року на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України.
17 квітня 2023 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу 
 ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 березня 2023 року.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою, правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.
Відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України є безумовною процесуальною перешкодою, що унеможливлює наступні звернення з такими скаргами, оскільки положення цього Кодексу не містить винятків та обставин, за наявності яких суд апеляційної інстанції наділений правом на відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка попередньо зверталася із такою скаргою на це саме судове рішення.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що  ОСОБА_1 повторно звернулася з апеляційною скаргою на те саме судове рішення суду першої інстанції, правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України. 
Верховний Суд врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду 
від 13 лютого 2019 року у справі № 816/1310/16, відповідно до якої положення процесуального права щодо відмови судом апеляційної інстанції у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, є чіткими, які не викликають множинного розуміння, такі норми не підлягають обмеженню в застосуванні.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Старобогородчанська сільська рада об`єднаної територіальної громади Богородчанського району Івано-Франківської області, про встановлення земельного сервітуту відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                    В. М. Коротун
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Є. Червинська