Ухвала
 
17 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 296/7093/20
провадження № 61-4681ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Поліського національного університету на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 березня 2023 рокуу справі за позовом Поліського національного університету до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання осіб такими, що втратили право на житло та зняття з реєстрації,
ВСТАНОВИВ:
Касаційна скарга Поліського національного університету, подана 29 березня 2023 року, не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду, оскільки не у повній мірі відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В касаційній скарзі заявник указує, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/15557/17, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, 
Разом з цим зміст постанов Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №295/15557/17, Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 свідчить, що вони постановлені не у подібних правовідносинах, а доводи скаржника, що апеляційний суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, є необґрунтованими та не дають підстав для висновку, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у наведеній постанові. 
Ураховуючи наведене, заявникові необхідно подати до Верховного Суду підписану касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду, оскільки усупереч вимогам статті 392 ЦПК України до неї додано документ про сплату судового збору у меншому розмірі, ніж це визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову - 2020 рік) за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн).
У частині третій статті 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позову - 2020 рік) встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Позов містить три вимоги немайнового характеру. Таким чином, за подання касаційної скарги розмір судового збору становить 12 612 грн (2 102 грн * 3 * 200%).
Скаржником сплачений судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 5 368 грн, тому необхідно доплатити судовий збір у розмірі 7 244 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).
На підтвердження сплати судового збору скаржнику необхідно надати до суду документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».    
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 260, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Поліського національного університету на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 вересня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 березня 2023 року залишити без руху.
Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, настануть наслідки передбачені статтями 393, 394 ЦПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                             Є. В. Краснощоков