ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/727/23 Справа № 433/1186/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гавалешко  П.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря судового засідання — Панасенко С.С.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, –

ВСТАНОВИЛА:

       У травні 2015 року ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
       В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 05 серпня 2008 року між АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0223/08/06-ZNv, за яким Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 28 000,00 доларів США для споживчих потреб зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на строк до 01 серпня 2018 року.
       26 червня 2012 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року, згідно якого було змінено порядок повернення основної суми кредиту та сплата процентів, а саме: позичальник зобов`язаний був сплачувати проценти щомісяця не пізніше 1-го та не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Кінцевий термін повернення кредиту – 03 серпня 2020 року.
       Всупереч умовам кредитного договору ОСОБА_1 належним чином свого зобов`язання не виконав, а саме останній порушив строки повернення банку грошових коштів, а також відсотків відповідно до умов кредитного договору.
       У зв`язку з чим, станом на 14 квітня 2015 року, за ОСОБА_1 числиться заборгованість за кредитом перед позивачем у сумі 25 703,29 доларів США, що становить 588 143, 53 грн та штрафні санкції у розмірі 23 680, 40 грн.
       При цьому, позивач стверджував, що виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором забезпечується порукою ОСОБА_2 .
       Зважаючи на вищевикладене, ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. просило суд стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість за кредитом.
       07 грудня 2015 року Троїцьким районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення по справі, яким позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І.М. задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0298/08/09-ZNv від 07 серпня 2008 року в розмірі 588 143, 53 грн та штрафні санкції у розмірі 23 680, 40 грн (том 1 а.с.43).
       Разом з тим, ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 22 квітня 2021 року було скасовано заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 07 грудня 2015 року, а справу призначено до судового розгляду (том 1 а.с.52-53).
       Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 07 вересня 2021 року постановлено замінити первісного позивача ПАТ «Банк Форум» на належного позивача — ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», як правонаступника (том 1 а.с.174).
       Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 23 вересня 2021 року позовні вимоги ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості – задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» заборгованість за кредитним договором №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року, станом на 14 квітня 2015 року у сумі 25 703 доларів США 29 центів, в тому числі: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 1 753, 10 доларів США; поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 21 452, 45 доларів США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2 384, 61 доларів США; поточна сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 113, 13 доларів США. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 324, 67 грн. В задоволені позовних вимог ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині стягнення штрафних санкцій (пені) у розмірі 23 680, 40 грн — відмовлено (том 1 а.с.197-201).
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять його скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25 703 доларів США 29 центів та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Форум», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості — відмовити (том 2 а.с.1-6).
       ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», відповідно до ст.360 ЦПК України, подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги (том 2 а.с.47-49).
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       З огляду на те, що рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 вересня 2021 року оскаржується в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25 703 доларів США 29 центів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
       Так, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року, за яким ПАТ «Банк Форум» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 28 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 05 серпня 2008 року до 01 серпня 2018 року (том 1 а.с.8-9).
       26 червня 2012 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року, згідно якого було змінено порядок повернення основної суми кредиту та сплата процентів, а саме: позичальник зобов`язаний був сплачувати проценти щомісяця не пізніше 1-го та не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів. Кінцевий термін повернення кредиту – 03 серпня 2020 року (том 1 а.с.10-11).
       В забезпечення прийнятих на себе ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року, між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася в разі невиконання та/або порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед банком, погасити заборгованість по кредитному договору.
       Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором (том 1 а.с.3-6) станом на 14 квітня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 25 703, 29 доларів США, що становить 588 143, 53 грн, в тому числі:
       - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 1 753, 10 доларів США (еквівалент в гривні – 40 114, 49 грн);
       - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 21 452, 45 доларів США (еквівалент в гривні – 490 875, 67 грн);
       - прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2 384, 61 доларів США (еквівалент в гривні – 54 564, 72 грн);
       - поточна сума заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 113, 13 доларів США (еквівалент в гривні – 2 588, 64 грн).
       Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року у сумі 25 703 доларів США 29 центів, суд першої інстанції виходив з того, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі, а тому дійшов висновку, що такі вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, місцевий суд вказував, що ОСОБА_2 , підписуючи договори поруки, поручилася відповідати перед Кредитором за порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором, а отже вимоги позивача до поручителя також є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині задоволення вимог позивача до основного боржника.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній апелянтами частині, виходячи з наступного.
       За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
       Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
       Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно ст.530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
       Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
       Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
       Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
       Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       У своїй скарзі апелянти посилаються на те, що заява про видачу готівки №65314 від 05 серпня 2018 року (том 1 а.с.14) не є належним та допустимим доказом в розумінні вимог ст.ст.77-78 ЦПК України, а будь-які інші докази, які підтверджують факт отримання кредиту позичальником, в матеріалах справи відсутні, тому висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідачів у справі заборгованості за кредитним договором в сумі 25 703 доларів США 29 центів є помилковим. При цьому, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», стверджують, що наданий банком розрахунок заборгованості також не є належним доказом утвореної заборгованості.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржників, з наступних підстав.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
       Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
       У справі, яка переглядається, судом першої інстанції було враховано надані позивачем докази, а саме: копію договору №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року (том 1 а.с.8-9), копію додаткового договору №1 від 26 грудня 2012 року (том 1 а.с.10-11), копію договору поруки від 05 серпня 2008 року (том 1 а.с.12), копію додаткового договору №1 до договору поруки від 05 серпня 2008 року (том 1 а.с.13), копію заяви на видачу готівки №65314 від 05 серпня 2008 року (том 1 а.с.14), розрахунок заборгованості (том 1 а.с.3-6), виписку документів (том 1 а.с.15-19).
       Так, вищевказані документи відповідають критеріям ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України, тому є належними та допустимими доказами, а також такими, що у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, що входять до предмета доказування, а саме про наявність кредитних правовідносин між позивачем та відповідачами.
       Відповідачі, у свою чергу, під час розгляду даної справи у суді першої інстанції не заперечували щодо наявності між ними та банком кредитних правовідносин.
       Разом з тим, вищезазначені документи, окрім розрахунку заборгованості та виписки документів наданих банком із позовною заявою, були підписані ОСОБА_1 , що також підтверджує той факт, що останній був з ними ознайомлений та погодився на умови, викладені в них.
       При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.
       Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №331/7975/13-ц.
       Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року №337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.
       До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п.1 гл.1 розд.III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п.2 гл.1 розд.III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи – отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
       Отже, єдиним допустимим доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ – заява про видачу готівки.
       Такий правовий висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №539/1582/16-ц (провадження №61-33362св18).
       Натомість, відповідачі не спростували факт отримання кредиту. Тим більше, згідно матеріалів, ОСОБА_1 здійснював часткове погашення вказаного кредиту.
       Будь-яких інших належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог сторона відповідача ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції не надала.
       Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що під час розгляду справи у районному суді ОСОБА_1 не був згоден із заявленим Банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав.
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що надані позивачем документи є належними та допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між позивачем та відповідачами, зокрема, отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факту виконання умов договору, а також утвореної заборгованості за кредитним договором №0223/08/06-ZNv від 05 серпня 2008 року у сумі 25 703 доларів США 29 центів, тому колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про задоволення позовної вимоги Банку щодо стягнення такої заборгованості.
       Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо вимог позивача до поручителя, з огляду на наступне.
       Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
       Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
       Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
       Так, підписуючи договори поруки, ОСОБА_2 поручилася відповідати перед Кредитором за порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором.
       Отже, беручи до уваги вищезазначене, вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими та також задоволенню в частині задоволення вимог позивача до основного боржника – ОСОБА_1 .
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність судового рішення в оскаржуваній частині.
       Надані ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до суду апеляційної інстанції нові докази, котрі не надавалися до суду першої інстанції, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.
       Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
       Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.
       За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
       Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
       Так, доказів неможливості подання до суду першої інстанції у тому числі копій виписок по рахунку за період із 14 березня 2014 року по 23 квітня 2019 року з причин, що об`єктивно не залежали від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», не надано, а тому такі докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25 703 доларів США 29 центів не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування судового рішення в оскаржуваній частині — відсутні.
       Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – без змін.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 — залишити без задоволення.
       Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 вересня 2021 року в оскаржуваній частині — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова