Ухвала
30 червня 2023 року
м. Київ
справа № 263/10754/21
провадження № 61-9311ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,         
розглянув касаційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
(м. Одеса) на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Державного виконавця Орлової Вікторії Валеріївни, 
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Новокодацького відділу Державної виконавчої служби 
у м. Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Новокадаський ВДВС 
у м. Дніпро) в особі Державного виконавця Орлової В. В.
 
Скарга мотивована тим, що у провадженні державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Орлової В. В. знаходилось виконавче провадження № ВП НОМЕР_1 
з виконання судового наказу № 263/1117/18 від 12 лютого 2018 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення 
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року та до повноліття дитини.
 
Згідно постанови державного виконавця Новокодацького ВДВС 
м. Дніпра Орлової В. В. від 21 лютого 2019 року відносно ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду з України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсягу у сумі 24 792,25 грн.
 
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Орлової В. В. від 24 вересня 2019 року за заявою стягувача виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 закрито, судовий наказ № 263/1117/18 виданий 12 лютого 2018 року повернуто стягувачу, припинене чинність арешту майна боржника та скасоване інші заходи примусового виконання рішення.
 
У зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсягу, постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС 
м. Дніпра Орлової В. В. від 24 вересня 2019 року скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду з України, яке було встановлено постановою від 21 лютого 2019 року. Згідно пункту 2 резолютивної частини вказаної постанови, державним виконавцем Орловою В. В. зазначено: «постанову надіслати Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - для виконання».
 
Однак, постанова від 24 вересня 2019 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання надіслана не була. У зв`язку з чим рішенням інспектора прикордонного контролю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 
03 липня 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України з підстав: «у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя тимчасово обмежено у праві виїзду з України».
З відповіді № 550 від 23 липня 2021 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Шабанову В. В. стало відомо про обставини, з яких йому було відмовлено в перетинанні державного кордону України, а саме, у зв`язку 
з бездіяльністю державного виконавця. Ця відповідь була отримана адвокатом 10 серпня 2021 року. Однак у зв`язку з находженням адвоката Маросіна М. О. у плановій відпустці з 09 серпня 2021 року по 
22 серпня 2021 року, ознайомитись з відповіддю та подати скаргу до суду мав можливість лише 25 серпня 2021 року.  
 
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просив суд: поновити строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Орлової В. В. щодо ненадіслання до Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання постанови від 24 вересня 2019 року по ВП № НОМЕР_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України 
у передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області 
від 18 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі в особі державного виконавця 
Орлової В. В. задоволено.
Поновлено строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця.
Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Орлової В. В. щодо не надіслання до Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для виконання постанови від 24 вересня 2019 року у ВП № НОМЕР_1 про скасування тимчасового обмеження 
у праві виїзду з України у передбачені Законом України «Про виконавче провадження» строки.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 02 листопада 2021 року виправлено описку, допущену у тексті ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 18 жовтня 2021 року 
у справі № 263/10754/21 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі в особі державного виконавця 
Орлової В. В.
Визнано вірно зазначеним назву документу: «Ухвала».
Визнано вірно зазначеним у четвертому та двадцять першому абзацах описової частини займенник «нього» замість «мене».
Визнано вірно зазначеним у резолютивний частині «Ухвалив» замість «Вирішив».
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2022 року клопотання Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі про відновлення втраченого провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі в особі державного виконавця Орлової В. В. повернуто заявнику без розгляду.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року заяву Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі про відновлення втраченого провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі в особі державного виконавця Орлової В. В. повернуто заявнику без розгляду. 
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року клопотання Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра) про залучення до участі у справі як правонаступника задоволено.
Залучено до участі у справі Другий Правобережний ВДВС 
у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра у якості правонаступника заявника Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року апеляційну скаргу Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра задоволено.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у справі 
№ 263/10754/21 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі в особі державного виконавця 
Орлової В. В. у частині повного тексту ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2021 року.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра залишено без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 18 жовтня 2021 року залишено без змін.
 
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що державним виконавцем Орловою В. В.                   не було направлено копії постанови від 22 лютого 2019 року до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, чим були порушені права скаржника.
 
23 червня 2023 року Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року (надійшла до суду 26 червня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 порушено строк звернення до суду зі скаргою да дії державного виконавця.
 
Також зазначає, що на адресу Другого Правобережного ВДВС 
у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра жодна кореспонденція з Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області не надходила.
 
Вказує, що ухвала Жовневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених 
у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Частиною першою статті п`ятої Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною 
у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів..
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 
У статті 449 ЦПК України зазначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до постанови заступника начальника Лівобережного ВДВС м. Маріуполя 
Шалабаєвої Л. С. від 14 травня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 за судовим наказом № 263/1117/18 виданим 12 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 січня 2018 року та до повноліття дитини.
Згідно постанови заступника начальника Лівобережного ВДВС 
м. Маріуполя Шалабаєвої Л. С. від 16 березня 2018 року, судовий наказ № 263/1117/18 від 12 лютого 2018 року виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області було передано на виконання до Новокодацького ВДВС м. Дніпра.
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Орлової В. В. від 06 квітня 2018 року виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 за судовим наказом № 263/1117/18, виданим 12 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, було прийняте до виконання.
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС 
м. Дніпра Орлової В. В. від 21 лютого 2019 року відносно ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду з території держави Україна до погашення заборгованості зі сплати аліментів 
у повному обсягу у сумі 24 792,25 грн.
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Орлової В. В. від 24 вересня 2019 року у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсягу, було скасоване тимчасове обмеження у праві виїзду з України, яке було встановлено постановою від 21 лютого 2019 року. У постанові державним виконавцем Орловою В. В. зазначене про обов`язок надіслання вказаної постанови до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - для виконання.
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС 
м. Дніпра Орлової В. В. від 24 вересня 2019 року за заявою стягувача виконавче провадження ВП № НОМЕР_1 закрито. Судовий наказ 
№ 263/1117/18, виданий 12 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Рішенням інспектора прикордонного контролю відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про відмову в перетинанні державного кордону України від 03 липня 2021 року ОСОБА_1 у пункті пропуску 
у м. Запоріжжя було відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України з підстав: у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя тимчасово обмежено у праві виїзду з України.
Згідно відповіді № 550 від 23 липня 2021 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, за результатами перевірки встановлено, що в органах охорони державного кордону Державної прикордонної служби України з 21 лютого 2019 року по 02 серпня 2021 року на виконанні перебувала постанова державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Орлової В. В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України 
від 21 лютого 2019 року ВП № НОМЕР_1, винесена відносно боржника ОСОБА_1 до сплати заборгованості по аліментам згідно судового наказу № 263/1117/18, виданого 12 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області. 
02 серпня 2021 року начальником Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі була передана для виконання постанова державного виконавця Орлової В. В. від 24 вересня 2019 року у ВП № НОМЕР_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у зв`язку з погашенням боржником ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів. 
У зв`язку з чим, 03 липня 2021 року у пункті пропуску через державний кордон «Запоріжжя» правовою підставою для винесення посадовою особою Держприкордонслужби рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 03 липня 2021 року відносно громадянина ОСОБА_1 слугувала саме постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21 лютого 2019 року ВП № НОМЕР_1, яке станом на 15:30 
02 серпня 2021 року вже не здійснюється, запис про нього деактивовано.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку стосовно того, що з матеріалів справи судом достовірно встановлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно боржника 
ОСОБА_1 у виконавчому провадженню ВП № НОМЕР_1 встановлене постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра Орлової В. В. від 21 лютого 2019 року було скасоване на підставі постанови від 24 вересня 2019 року у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсягу. Однак до 02 серпня 2021 року до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України постанова від 24 вересня 
2019 року про скасування вказаного обмеження не надходила. У зв`язку з чим ОСОБА_1 03 липня 2021 року було відмовлено у перетинанні державного кордону України в пункту пропуску «Запоріжжя». 
Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що заявником не спростовано той факт, що копія постанови від 24 вересня 2019 року не була надіслана державним виконавцем до Державної прикордонної служби.
Верховний Суд погоджується з висновком Дніпровського апеляційного суду про те, що факт видачі скаржнику копії постанови від 24 вересня 2019 року не звільняє державного виконавця від обов`язку направити її копію у той орган (посадовій особі), куди було направлено копію попередньої постанови про тимчасову заборону на виїзд.
 
Щодо строків звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що судом першої інстанції визнано поважними причини пропуску строку оскарження бездіяльності державного виконавця та законно поновлено цей строк.
 
У касаційній скарзі заявником не спростовано висновків суду першої та апеляційної інстанції щодо законності поновлення скаржнику процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити 
у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, 
а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року 
є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби 
у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 
від 18 жовтня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в особі Державного виконавця Орлової Вікторії Валеріївни, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                   Г. В. Коломієць 
                                                                                                       Б. І. Гулько
                                                                                                         Д. Д. Луспеник