Номер провадження: 22-ц/813/213/23 
Справа № 1519/2-224/11
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
Дришлюка А.І.,
               за участю секретаря                Хухрова С.В.,
               
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2011 року, ухваленого під головуванням судді Целуха А.П., у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановив:

24.04.2009 року поштовим відправленням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення з останніх 63 171,20 доларів США, що станом на 10.04.2009 року було еквівалентом 486 418,26 грн. (т.1, а.с.39). Зазначена позовна заява надійшла до Малиновського районного суду м. Одеси 08.05.2009 року (т.1, а.с.1-4).
Позивач також просив стягнути з відповідачів державне мито в розмірі 1700,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення (далі - ІТЗ) цивільного процесу в розмірі 30,00 грн. 
Заявлені позовні вимоги позивач мотивував тим, що між  ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 ,  та  ОСОБА_3  був укладений кредитний договір № 014/0049/74/45014 від 06.02.2006 року, а в якості забезпечення  кредиту між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і  ОСОБА_1  був укладений договір поруки№ 014/0049/74/45014/01 від 06.02.2006 року.
Проте в порушення прийнятих на себе зобов`язань за цим договором, відповідач допускав порушення строків погашення заборгованості, а тому він разом із поручителем ОСОБА_1 повинен відшкодувати банку заборгованість за кредитом, за відсотками по кредиту, за простроченими відсотками та пеню.
В подальшому, а саме 23.04.2010 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі вже 99 547,06 доларів США, що станом на 23.03.2010 року за курсом НБУ складало 791 837,12 грн., а також державне мито в розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ цивільного процесу в розмірі 30,00 грн. (т.1, 71-72).
Збільшивши позовні вимоги, 13.12.2010 року позивач просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у загальному у розмірі вже 127 030,94 доларів США, що станом на 06.12.2010 року за курсом НБУ складало 1 008 879, 72 грн., а також державне мито в розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ цивільного процесу в розмірі 30,00 грн. (т.1, а.с.87-88).
       
Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 квітня 2011 року збільшені позовні вимоги ПАТ «Райффазен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , було задоволено (т.1, а.с.108-109).
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 014/0049/74/45014 від 06.02.2006 року в розмірі 127 030, 94 доларів США, що за курсом НБУ складало 1 008 879, 72 грн. 
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 30,00 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2011 року відмовлено (т.1, а.с. 149-150).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2011 року, в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , та закрити провадження у справі в даній частині, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутність її учасників, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначене на 31.05.2023 року, на 15.00 годин, у тому числі відповідач ОСОБА_3 , правонаступник позивача - ОСОБА_2 , в порядку ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання відсутні (т.2, а.с. 76-93). 
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 31.05.2023 року, а датована, у зв`язку з відгулом судді Дришлюка А.І., 13.06.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 3-х років (т.1, а.с. 177), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви заявника апеляційної скарги ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи (т.2, а.с.98), враховуючи також, що її інтереси в суді апеляційної інстанції, як і в суді першої інстанції представляв адвокат Моторний Є.П., який не позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи, у тому числі в режимі відеоконференції за межами приміщення суду, в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України (т.1, а.с.114-115, т.2, а.с. 5, 7, 58, 92).
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги  ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2006 року позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідач ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 014/0049/74/45014, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 76 000 доларів США, у вигляді не відновлювальної кредитної лінії строком до 03.02.2016 року, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до укладеного кредитного договору № 014/0049/74/45014 від 06.02.2006 року відповідач прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих по ньому відсотків у порядку, розмірі і терміни, передбаченими вказаним кредитним договором (далі - Кредитний договір) (т.1, а.с.18-19. 
Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з тим, що відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість за Кредитним договором станом на 06.12.2010 року у розмірі 127 030,94 доларів США, що за курсом НБУ складало 1 008 879,72 грн. 
У якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем, та відповідачем ОСОБА_1 06.02.2006 року був укладений договір поруки № 014/0049/74/45014/1, відповідно до умов якого у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність перед Кредитором на всю суму заборгованості (далі - Договір іпотеки) (т.1, а.с. 22).
При цьому, при вирішенні даного спору, суд правильно виходив із вимог, передбачених ст.ст. 509, 526, 610, 1054 ЦК України та дійшов правильного висновку про необхідність належного виконання сторонами за Кредитним договором і Договором поруки своїх обов`язків.

Проте, судом не було враховано, що з первісним позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся 24.04.2009 року, який надійшов до суду поштою 08.05.2009 року, про стягнення з відповідачів 63 171,20 доларів США, що станом на 10.04.2009 року було еквівалентом 486 418,26 грн. Позивач також просив стягнути з відповідачів державне мито в розмірі 1700,00 грн., витрати на ІТЗ цивільного процесу в розмірі 30,00 грн. (т.1, а.с.1-4). 

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що таким чином ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» змінив строк виконання основного зобов`язання відповідачів, а тому саме зазначена сума кредитної заборгованості є обгрунтованою і такою, що підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь правонаступника позивача, тобто на користь  ОСОБА_5 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 кредитну заборгованість в сумі 63 180,21 доларів США, що станом на 12.06.2023 року склало 2 310 411, 83 грн. (36,5686 гривень. за один долар США), що складає 49,73% від заявлених уточнених і збільшених позовних вимог).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що стягнення судових витрат в солідарному порядку діючим ЦПК не передбачено.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь ОСОБА_5 845, 41 грн. (1700 грн. х 49,73%) судового збору та 14,92 грн. витрат на ІТЗ цивільного процесу (30 грн. х 49,73%).
При цьому колегія суддів зазначає, що саме 30 грн. позивач сплатив в якості витрат на ІТЗ цивільного процесу, як того вимагала ст. 81 ЦПК України, в редакції на час пред`явлення позову.
Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд взагалі необґрунтовано стягнув з неї кредитну заборгованість, з посиланням на Мирову угоду, укладену між нею і відповідачем у справі № 2-538/08 ОСОБА_3 03 вересня 2008 року (т.1, а.с.52) та ухвалу Малиновського рай        онного суду м. Одеси від 03 вересня 2008 року про визнання вищевказаної мирової угоди (т.1, а.с.53), то вони є безпідставними, виходячи з наступного.
Так, позивач по даній справі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , не був учасником даної Мирової угоди і ухвали суду про її визнання, а тому останні не мають жодного відношення до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», до кредитного договору № 014/0049/74/45014 від 06.02.2006 року і договору поруки № 014/0049/74/45014/01 від 06.02.2006 року. 
Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що Мирова угода і ухвала суду стосується лише прав та обов`язків її сторін - відповідачів по даній справі: ОСОБА_3 і ОСОБА_1 і жодним чином не стосується прав та обов`язків ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 .

Враховуючи, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 2550 грн. (т.1, а.с.152, 171), з правонаступника позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яким є ОСОБА_5 , слід стягнути 1281,89 грн., що складає 50,27% від задоволених вимог апеляційної скарги.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_5 залучений до участі у справі в якості правонаступника позивача ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 року (т.2, а.с.9-10).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2011 року скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Стягнути з відповідачів   ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН:  НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН:  НОМЕР_2 , в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 , ІПН:  НОМЕР_3 , кредитну заборгованість в сумі 63 180,21 доларів США (шістдесят три тисячі сто вісімдесят доларів 21 цент США), що станом на 12.06.2023 року  склало 2 310 411, 83 гривні. 

Стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частках на користь ОСОБА_5 845,41 грн. (вісімсот сорок п`ять гривень 41 копійку) судового збору та 14,92 грн. (чотирнадцять гривень 92 копійки) витрат на інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу.

Стягнути з правонаступника позивача ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , судовий збір у загальному розмірі 1281,89 грн. (одну тисячу двісті вісімдесят одну гривню 89 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Через відгул судді Дришлюка А.І. повне судове рішення складено 13.06.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда        

       Р.Д. Громік

                                                                       А.І. Дришлюк