ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3236/23 Справа № 243/13583/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2023 року                                                 м.Кривий Ріг
справа № 243/13583/21 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроніс Україна»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2022 року, яке ухвалено суддею Агеєвою О.В. у відкритому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року та повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року, 
УСТАНОВИВ:
В грудні 2021 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи.
В обґрунтування позову позивачами зазначено, що 24 січня 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь» в напрямку від м. Слов`янська до м. Краматорська скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався, по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4  батьками, якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загинув на місці події. 
Через вказану подію позивачам було завдано непоправної моральної шкоди та тяжких, глибоких душевних страждань внаслідок загибелі сина ОСОБА_4 
20 травня 2021 року представник позивачів ОСОБА_5 , звернувся до відповідача з заявами про страхову подію та заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат встановлених на дату ДТП 12х6000 грн. 00 коп. = 72 000 грн., 18 000 грн. витрат на поховання, та на утримання у розмірі 36х6000 грн. 00 коп. = 216 000грн., оскільки позивачі перебували на утриманні загиблого сина ОСОБА_4 .. 
Відповідач частково провів виплату страхового відшкодування в розмірі 72 000 грн. моральної шкоди та 18 000 грн. витрат на поховання, а в подальшому відмовив у виплаті страхового відшкодування в частині витрат на утримання, оскільки відповідач вважає, що позивачами не надані докази перебування позивачів на утриманні загиблого сина ОСОБА_4 . 
Позивачі вважають, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» порушені їх права та інтереси, а тому просили суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на свою користь по 85 000 грн. відшкодування шкоди в рівних частках кожному як шкоду, заподіяну смертю потерпілого на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, тобто особам, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Також просили суд стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати у розмірі 8000 грн. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь  ОСОБА_1  витрати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника - сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 85 000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна» на користь ОСОБА_2  витрати страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника - сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 85 000 грн. 
У задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.
Судовий збір компенсовано за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів посилаючись на те, що вирішуючи спір по суті суд залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про перебування батьків (позивачів) загиблого на його утриманні, як і відсутність жодних доказів про те, що померлий надавав таку допомогу своїм батькам. 
Матеріалами справи установлено, що батьки потерпілого є пенсіонерами, тобто мають статус непрацездатних осіб і мають свій постійний дохід у вигляді пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум непрацездатних осіб, а сам факт пенсійного віку, наявності у позивачів інвалідності, а також проживання їх однією сім`єю з загиблим, не підтверджує обставин, що позивачі перебували на утриманні потерпілої особи.
Апелянт зауважує, що при вирішенні спору судом не було враховано висновки, викладені в поставної Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17, від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20, від 15 червня 20201 року у справі № 562/29/18.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку представника позивачів, апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 24 січня 2021 року, приблизно о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь», в напрямку від м. Слов`янська до м. Краматорська в районі 7 км + 950 км скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався, по проїжджій частині автодороги в попутному автомобілю напрямку. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події.
Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспортного слідчого управління ГУНП в Донецькій області від 31 серпня 2021 року закрито вказане кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №12021050000000126 від 25 січня 2021 року, у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16 вересня 1996 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно із свідоцтвом про смерть від 26 січня 2021 року виданого Слов`янським міським ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 66 від 25 січня 2021 року, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Причиною смерті стала: поєднана травма голови, грудної клітки та нижніх кінцівок.
Відповідно до довідки про склад сім`ї від 20 травня 2021 року, в ПрАТ «СК «Євроніс Україна», представником позивачів по довіреності ОСОБА_5 надано інформацію про коло осіб першого ступеня споріднення загиблого, а саме: батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 , крім того, повідомлено, що на момент смерті, на утриманні померлого ОСОБА_4 знаходились непрацездатні батько ОСОБА_1 пенсіонер/інвалід та мати ОСОБА_2 пенсіонер/інвалід.
З довідки про доходи від 27 квітня 2021 року, наданої Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року складає по 2000 грн. на місяць, з 01 травня 2020 року по 31 січня 2021 року складає по 2100 грн. на місяць.
Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії ААБ № 847688 від 28 вересня 2020 року, ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01 травня 2020 року на строк до 01 квітня 2021 року з можливістю працювати у спеціальних створених умовах.
З довідки про доходи від 27 квітня 2021 року, наданої Слов`янським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, пенсія за період з 01 січня 2020 року по 30 квітня 2020 року складає по 2000 грн. на місяць, з 01 травня 2020 року по 31 січня 2021 року складає по 2100 грн. на місяць.
Згідно із пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 16 вересня 2015 року, ОСОБА_2 встановлена ІІІ група, термін дії: 31 липня 2016 року.
Відповідно до відомостей персоніфікованого обліку на ім`я померлого ОСОБА_4 (ОК-7) від 02 лютого 2021 року, заробітна плата у ТОВ «Караван-Сарай» (код юридичної особи 39535218) за січень 2020 року становила - 8938 грн. 76 коп., за лютий 2020 року становила 8591 грн. 68 коп., за березень 2020 року - 8748 грн. 20 коп., за квітень 2020 року - 8654 грн. 28 коп., за травень 2020 року - 8915 грн. 53 коп., за червень 2020 року - 9687 грн. 08 коп., за липень 2020 року - 9692 грн. 43 коп., за серпень 2020року - 9476 грн. 52 коп., за вересень 2020 року - 9535 грн. 90 коп., за жовтень 2020 року - 8849 грн. 82 коп., за листопад 2020 року - 8946 грн. 09 коп., за грудень 2020 року - 8595 грн. 16 коп. Всього за рік 2020 року: 108931 грн. 45 коп..
Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки ««Mercedes-Benz VITO» державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроніс Україна», що підтверджується відповідним страховим полісом № АР479098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв на момент дорожньо-транспортної пригоди 24 січня 2021 року.
Задовольняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст. 1200 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягає стягненню страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року в справі № 304/936/19).
Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз наведеного положення закону дає підстави для висновку, що умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.
Водночас, відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Крім того, надаючи оцінку доказам у контексті з`ясування питання, чи перебували позивачі на утриманні загиблого сина на момент його смерті, відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.
Подібний висновок застосування норм матеріального права викладений в постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц.
Задоволняючи позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачі перебували на утриманні загиблого сина.
Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 , які мають право на відшкодування шкоди, входили батько загиблого ОСОБА_1 та мати загиблого ОСОБА_2 .
Згідно довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до ДТП, його заробітна плата за 2020 рік складає 108 931 грн. 45 коп., таким чином офіційний середній дохід останнього становив 9 077 грн. 62 коп., який значно перевищував дохід батьків - позивачів по справі, які є інвалідами, тому суд дійшов правильного висновку про те, що позивачі мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю сина у розмірі 36 мінімальних заробітних плат.
На день настання страхового випадку ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року становила 6000 грн. 
З урахуванням вимог вищенаведеного чинного законодавства мінімальний розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, становить: 216 000 грн. (6000 грн. * 36).
Страхова сума за полісом № АР/479098 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000 грн.
Розмір відшкодування моральної шкоди, в сумі 72 000 грн. та розмір відшкодування на поховання в сумі 18 000 грн., що належить позивачам було сплачено відповідачем та не заперечується позивачами, відповідно до платіжних доручень і не потребує доказуванню.
Враховуючи, що страхова сума за полісом становить 260 000 грн., відповідач здійснив виплати: 72 000 грн. моральної шкоди та 18 000 грн., витрати на поховання, залишок страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 170 000 грн.(260 000 грн. - 72 000 грн.- 18 000 грн. = 170 000 грн.)
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі ст. 1200 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню 170 000 грн. шкоди, заподіяної втратою годувальника, що складає по 85 000 грн. в рівних частках кожному.
При цьому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивачів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вирішуючи спір по суті суд залишив поза увагою відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про перебування батьків (позивачів) загиблого на його утриманні, як і відсутність жодних доказів про те, що померлий надавав таку допомогу своїм батькам, оскільки у даній справі, суд, встановивши, що позивачі є непрацездатними особами, отримують пенсію по інвалідності, дійшов правильного висновку про те, що позивачі не позбавлені права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю загиблого сина, оскільки саме по собі отримання пенсії, яка мінімально перевищує прожитковий мінімум, не свідчить про відсутність потреби в матеріальній допомозі. 
Такий висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, постанові від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що матеріалами справи установлено, що батьки потерпілого є пенсіонерами, тобто мають статус непрацездатних осіб і мають свій постійний дохід у вигляді пенсії, яка перевищує прожитковий мінімум непрацездатних осіб, а сам факт пенсійного віку, наявності у позивачів інвалідності а також проживання їх однією сім`єю з загиблим, не підтверджує обставин, що позивачі перебували на утриманні потерпілої особи колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Крім того, аналіз положень частини першої статті 1200 ЦК України свідчить про те, що право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого мають як ті непрацездатні особи, що перебували на утриманні потерпілого, так і ті, які мали право на одержання від нього утримання.
Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19-ц, від 08 вересня 2021 року у справі № 577/1316/20.
Також практика суду касаційної інстанції з цього питання підтверджена у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 279/1688/22 та постанові від 15 березня 2023 року в справі № 272/463/22.
Тому, сам факт отримання позивачами пенсії, не свідчить про відсутність у них потреби в матеріальній допомозі від сина. Окрім цього, позивачами надано належні та допустимі докази, які не спростовані відповідачем та підтверджують, що вони дійсно знаходилися на утриманні свого сина ОСОБА_4 , який проживав разом із батьками.
Колегія суддів не враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17, від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 127/13341/20, від 15 червня 20201 року у справі № 562/29/18, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, оскільки ці судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин, ніж справа, що переглядається.
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року. 

Головуючий: 

Судді: