УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 683/1804/22
провадження № 51-2474 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 
27 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року,  ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ст. 126-1 КК України на строк 1 рік;
- за ч. 4 ст. 185 КК України на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_5 покарання за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року, та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 18 днів.
Вирішено питання щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 21 червня 2022 року о 15 год, повторно 29 червня 2022 року, близько 13 год 10 хв., втретє 29 червня 2022 року близько 15 год, кожного разу перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_6 , а саме психотравмуючі дії, які виражались у висловлюванні на адресу останньої нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою над нею, внаслідок чого завдав шкоди її психологічному здоров`ю, яка проявилась у психічному дискомфорті, негативних переживаннях, стану напруженості, страху, пригнічення та призвело до психологічних страждань ОСОБА_6 .
За кожним із вказаних фактів працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.173-2 КУпАП, за результатами розгляду яких постановами Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 та 07 липня 2022 року (дві постанови), ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу. 
Незважаючи на вжиті працівниками поліції та судом заходи впливу, ОСОБА_5 
08 липня 2022 року, близько 10 год, продовжуючи протиправні дії та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення домашнього насильства щодо своєї матері ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, будучи тричі притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вчетверте, умисно вчинив домашнє насильство відносно потерпілої, а саме здійснив щодо неї психотравмуючі дії, які виразились у висловлюванні на адресу останньої нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого завдав шкоди її психологічному здоров`ю, яке проявилося у психічному дискомфорті, негативних переживаннях, стану напруженості, страху, пригнічення, що призвело до психологічних страждань останньої.
Крім того, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, 05 липня 2022 року, близько 11 год 20 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, у кімнаті на тумбі побачив залишені його матір`ю ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 грн. Після цього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, скориставшись відсутністю матері у квартирі у цей час, із тумби, розташованій в залі квартири, викрав вказані грошові кошти, якими розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що вирок постановлено незаконним складом суду, оскільки головуюча суддя ОСОБА_7 ще до надходження до суду обвинувального акту за ст. 126-1 КК України розглядала справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якої, постановою від 07 липня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення. В подальшому вищезазначена постанова по справі про адміністративне правопорушення була покладена в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 на підтвердження систематичності вчинення ним домашнього насильства. На думку захисника, вказані обставини свідчать про існування сумніву у неупередженості судді, а тому суддя ОСОБА_7 не мала права розглядати дане кримінальне провадження, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 1 ст. 80 КПК України повинна була заявити самовідвід.
Стверджує, що судами неправильно кваліфіковано дії засудженого за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки таємного викрадення чужого майна він не вчиняв, на обґрунтування чого наводить власну оцінку обставин вчинення цього кримінального правопорушення, відмінну від встановлених судами попередніх інстанцій.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Доводи захисника ОСОБА_4 про те, що вирок суду ухвалений незаконним складом суду, оскільки суддя  ОСОБА_7 розглядала справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за результатами розгляду якої, постановою від 07 липня 2022 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення і накладено адміністративне стягнення, та яка у подальшому покладена в основу обвинувального вироку, Суд вважає безпідставними.
Право на розгляд справи безстороннім судом, встановленим законом, гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Однією із процесуальних гарантій цього права є забезпечення процедури відводу судді у ситуації, коли суддя має особистий інтерес щодо результату розгляду справи, конфлікт інтересів або іншим чином упереджений стосовно будь-якої особи, яка бере участь у справі.
У кримінальному процесуальному законодавстві України закріплено інститут відводу, самовідводу, який передбачає інструменти для усунення упередженого судді від здійснення судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень.
За приписами ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Статтею 76 цього Кодексу передбачено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.
З системного аналізу статей 75 та 76 КПК України слідує, що нормами процесуального закону не передбачено заборони судді брати участь у кримінальному провадженні щодо особи, у разі коли суддя розглядав справу про адміністративне правопорушення щодо цієї самої особи.
З огляду на наведене, за обставин цього кримінального провадження у судді ОСОБА_7 не виникло обов`язку заявити самовідвід від розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Водночас, згідно з положеннями ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Як слідує зі змісту касаційної скарги, сторона захисту реалізуючи свої права на власний розсуд, будучи обізнаною про існування наведених захисником 
ОСОБА_4 обставин, своїм правом на відвід не скористалась, що свідчить про те, що у сторони захисту не виникало сумнівів у неупередженості судді.
Разом з цим, колегія суддів зауважує, що для доведення систематичності домашнього насильства важливими є вчинення окремих його актів (епізодів), яких має бути не менше трьох. 
Крім цього, стороною захисту не заперечується жоден із актів (епізодів) домашнього насильства, зокрема, вчиненого 29 червня 2022 року о 15 год, за яке ОСОБА_5 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП постановою від 07 липня 2022 року у справі № 683/1716/22.
Неспроможними також є доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій засудженого за ч. 4 ст. 185 КК України, з наступних підстав.
Аргументи касаційної скарги у цій частині по суті зводяться до незгоди із засудженням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, в обґрунтування чого захисником наведено власну версію події щодо викрадення ОСОБА_5 грошових коштів своєї матері, відмінну від обставин встановлених місцевим судом.
Водночас, як вже вказувалось, при розгляді касаційної скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зокрема, на підставі: 
- показань обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину визнав частково та підтвердив факт таємного заволодіння грошовими коштами своєї матері у розмірі 500 грн, однак вважав, що вказані кошти мати залишила йому;
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що проживає із сином ОСОБА_5 у одній квартирі, в різних кімнатах. Син зловживає алкогольними напоями, систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, постійно вимагає кошти, які вона вимушена надавати, бо боїться сина. 03 липня 2022 року син вигнав її з дому, 05 липня 2022 року вона повернулась додому за речами, збираючи які виклала з сумки 500 грн на тумбочку та мала їх забрати коли збереться. Однак, почувши у під`їзді шум, злякавшись, що це може бути її син, швидко згорнула речі та вибігла з квартири, забувши гроші. Пізніше, повернувшись додому, де вже був обвинувачений, виявила відсутність грошей. На її прохання повернути кошти, ОСОБА_5 вказав, що він їх не брав, водночас на кухні побачила продукти харчування, яких раніше не було. Окрім цього, зазначила, що до цієї події вона ніколи добровільно грошей сину не залишала, а надавала лише коли той вимагав гроші. Повідомила, що 500 грн, які забула у своїй кімнаті біля телевізора, вона 
ОСОБА_5 не залишала;
- даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 липня 2022 року зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які вказали на ОСОБА_5 , як особу, що 05 липня 2022 року здійснила купівлю цигарок у кіоску по вул. Острозького в м. Старокостянтинів та продуктів харчування у магазині «Оболонь»;
- даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 12 липня 2022 року та відеозаписом цієї слідчої дії, в ході якої обвинувачений ОСОБА_5 на місці події вказав на тумбу біля телевізора у кімнаті, де він 05 липня 2022 року виявив грошові кошти в сумі 500 грн однією купюрою, які належать його матері 
ОСОБА_6 та, скориставшись відсутністю останньої, привласнив їх.
При цьому, як встановив суд, ОСОБА_5 на утриманні матері не перебуває, хоча і проживає з нею в одній квартирі, однак у різних кімнатах та вони мають окремі бюджети. На момент виявлення грошових коштів у кімнаті матері знав, що ці кошти йому не належать. Вказані кошти він привласнив таємно, знаючи, що це чуже майно, на яке не має ніякого права. 
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зазначене свідчить про наявність у ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення крадіжки грошових коштів, належних ОСОБА_6 .
Колегія суддів Верховного Суду погоджується із такими висновками місцевого суду та вважає їх вірними, а тому відсутні підстави стверджувати про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Не погодившись із вироком місцевого суду ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою за наслідками розгляду якої апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції не встановлено.
При цьому вказаний суд проаналізував доводи апеляційної скарги, належним чином їх перевірив, надав достатні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і Верховний Суд. 
Вагомих аргументів, які б свідчили про наявність істотного порушеня вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року щодо останнього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                      ОСОБА_3