УХВАЛА

10 травня 2023 року  
м. Київ

справа №380/7505/21
адміністративне провадження №К/990/10880/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,Мороз Л.Л.,
перевіривши матеріали касаційної скарги Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №380/7505/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання протиправними та скасування припису,-
УСТАНОВИВ:
27.03.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №380/7505/21, з підстав, визначених пунктами 1, 3, частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2023 касаційну скаргу скаржника залишено без руху та надано йому строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення її недоліку шляхом надання до суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору на суму 9080,00 грн.
У строк встановлений ухвалою про залишення касаційної скарги без руху скаржник усунув недолік, який був у ній зазначений: надіслав до суду касаційної інстанції копію документу (платіжну інструкцію) про сплату судового збору на загальну суму 9080,00    грн.
Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 КАС України, частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Скаржник, обґрунтовуючи право на подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19.11.2018 у справі №816/988/17, від 13.12.2018 у справі №815/6218/16, від 31.07.2019 у справі №2340/4337/18, від 23.06.2020 у справі №826/15785/17, від 11.05.2022 у справі №280/4821/18, від 19.08.2020 у справі №826/6660/16 та від 09.06.2022 у справі №826/6828/17.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.
В справі №816/988/17, на постанову Верховного Суду від 19.11.2018 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли щодо державної реєстрації відповідачем права комунальної власності на земельну ділянку за територіальною громадою.
В справі №815/6218/16, на постанову Верховного Суду від 13.12.2018 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник щодо правомірності постанови відповідача про накладення стягнення, передбаченого статтею 23 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів». 
В справі №2340/4337/18, на постанову Верховного Суду від 31.07.2019 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли щодо правомірності винесених Управлінням Держпраці у Черкаській області припису про усунення виявлених порушень і постанови про накладення штрафу.
В справі №826/15785/17, на постанову Верховного Суду від 23.06.2020 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли щодо правомірності винесених структурним утворенням Державної служби геології та Державною службою геології та надр України припису та наказу.
В справі №280/4821/18, на постанову Верховного Суду від 11.05.2022 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли щодо правомірності винесених Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області постанов про накладення штрафу.
В справі №826/6660/16, на постанову Верховного Суду від 19.08.2020 у якій скаржник посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спірні правовідносини виникли щодо правомірності винесеного відповідачем наказу, яким було скасовано реєстрацію декларацій про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації.
Натомість, у цій справі предметом оскарження є припис відповідача від 16.04.2021 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, тому відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення та зазначені вище постанови Верховного Суду прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.
Разом з цим, обґрунтовуючи право на подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник також посилається на постанову Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №826/6828/17, у якій спірні правовідносини виникли щодо правомірності винесених відповідачем приписів від 26.10.2016 та 09.11.2016 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт та постанов про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Отже, наведені відповідачем доводи щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, вказують на наявність обставини, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що в свою чергу є підставою для відкриття касаційного провадження для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених скаржником на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.
Крім того, касаційна скарга скаржника обґрунтована посиланням на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини восьмої статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» стосовно наявності у відповідних органів державного архітектурно-будівельного контролю повноважень щодо самостійного визначення класу наслідків на об`єктах самочинного будівництва або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат. 
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою дають підстави для висновку про наявність обставин, визначених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, що в свою чергу є підставою для відкриття касаційного провадження для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених скаржником на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Керуючись статтями 328, 331, 334, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 у справі №380/7505/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Ірокс» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання протиправними та скасування припису.
Витребувати із Львівського окружного адміністративного суду справу №380/7505/21 за вищевказаним позовом.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. Учасникам справи встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик
Л.Л. Мороз,
Судді Верховного Суду