ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року	Львів	Справа № 140/5965/22 пров. № А/857/18050/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –    Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі №140/5965/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Сорока Ю. Ю.,
час ухвалення рішення – 11.11.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                               в с т а н о в и в:

Позивач – ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 26 листопада 2021 року №000204-09 про застосування штрафної ( фінансової) санкції (штрафу) у сумі 500000,00 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 26 листопада 2021 року №000204-09.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем допущено порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку із зберігання пального без наявності ліцензії. Вказує, що позивач придбавала дизпаливо (важкі дистиляти) загальним об`ємом 105227,32 літрів, що свідчить про те, що на момент перевірки зафіксований факт зберігання пального у період з 06 квітня 2020 року по 26 серпня 2021 року. Зазначає, що у ФОП ОСОБА_1 була потреба для зберігання такої кількості палива, тому кількість дизельного палива, яке отримано суб`єктом господарювання за період з 06 квітня 2020 року по 26 серпня 2021 року перевищує зальний об`єм паливних баків наявних у ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів, що дає контролюючому органу підстави стверджувати саме про факт зберігання пального у зазначений період. Таким чином, контролюючий орган діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений нормами чинного законодавства, а тому оскаржуване рішення від 26 листопада 2021 року №000204-09 про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у сумі 500000,00 грн є правомірним та скасуванню не підлягає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що контролюючому органу надано документи, які підтверджують наявність транспортних засобів, які заправлялись пальним, що постачалось, інформацію про місткість баків для пального, документи, що підтверджують надання послуг з перевезення. Вказує, що співставивши об`єм баків для пального та об`єми партій відвантаженого пального, можна дійти висновку про те, що пальне відразу використовувалось у господарській діяльності та не зберігалось, а зливалось безпосередньо в баки автомобілів. Так, об`єм баків транспортних засобів (тягачів та напівпричипів) загальному складав 5052 літрів, що жодним чином не перевищував об`єм пального, що поставлялось. Звертає увагу, що Актом перевірки встановлено придбання позивачем пального і міститься посилання на докази, якими підтверджується кількість придбаного пального, його вартість, однак у цьому Акті перевірки ГУ ДПС у Волинській області не зазначили місце зберігання пального, не відображено і спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей). Вказує, що не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, в якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача (апелянта) – Кушнір Ю. В. у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача – Антонюк Р. В. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, види діяльності згідно з КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).
28 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_1 отримала ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) серії АС №03080414202100155 терміном дії з 17 жовтня 2021 року до 17 жовтня 2026 року з адресою місця зберігання: АДРЕСА_1 . 
Судом першої інстанції встановлено, що з 19 жовтня 2021 року по 28 жовтня 2021 року працівниками ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 19 жовтня 2021 року №2962 та направлень на перевірку від 19 жовтня 2021 року №3090, 3091 та від 22 жовтня 2021 року №3177 проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотриманням вимог чинного законодавства, що регулює ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки №03/9217/09-01/3168609607 від 29 жовтня 2021 року, яким зафіксовано порушення позивачем статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального” у зв`язку із зберіганням пального без наявності ліцензії на право зберігання пального.
На підставі акта перевірки від 29 жовтня 2021 року №03/9217/09-01/3168609607 ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 26 листопада 2021 року №000204-09, за яким до підприємця застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на суму 500000,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася у суд з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно застосував до ФОП ОСОБА_1 фінансову санкцію, встановлену ст.17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” у розмірі 500000,00 грн, оскільки відповідач належними та допустимими доказами не довів факту зберігання ФОП ОСОБА_1 пального, так як контролюючий орган не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у межах спірних правовідносинах з урахуванням видів її господарської діяльності і наявних у неї транспортних засобів та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального, а тому оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 26 листопада 2021 року №000204-09 є безпідставним та підлягає скасуванню.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Згідно з пп.20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки; здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів;
За змістом п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано ст.80 ПК України, відповідно до п.80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп.80.2.5 п.80.2 ст.80).
Згідно з п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
За змістом пп.1 п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Як вбачається з матеріалів справи, 19 жовтня 2021 року ГУ ДПС у Волинській області з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів, для проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПКУ), Законів України від 06.07.1995 №265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, від 19.12.1995 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”, постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 “Деякі питання електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового” та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального видано наказ №2962 “Про проведення фактичної перевірки”. Такий наказ видано на підставі пп.20.1.10, 20.1.11 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80, пп.52-2 п.52 Підрозділу 10. Інші перехідні положення Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VІ та вказано про проведення перевірки протягом 10 діб, починаючи з 19 жовтня 2021 року. 
Зі змісту акту перевірки №03/9217/09-01/3168609607 від 29 жовтня 2021 року вбачається, що позивачем допущено порушення статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” (далі- Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР) у зв`язку із зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального.
Так, ст.1 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” (далі- Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР) передбачає, що під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України. Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів. 
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.
Відповідно до абз.8 ч.2 ст.17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у виді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у виді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №140/16490/20.
Матеріалами справи стверджується, що під час перевірки посадовими особами відповідача встановлено, що згідно з реєстром акцизних накладних “Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового” за період з 06 квітня 2020 року по 26 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_1 придбала пальне загальним обсягом 105227,32 літрів, яке постачалося на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, а саме: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, види діяльності згідно з КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).
Матеріали справи також містять докази на підтвердження того факту, що у позивача наявні транспортні засоби, які заправлялись пальним, що постачалось, також міститься інформація про місткість баків для пального, документи, що підтверджують надання послуг з перевезення. При цьому, співставивши об`єм баків для пального та об`єми партій відвантаженого пального, вбачається, що пальне відразу використовувалось у господарській діяльності та не зберігалось, а зливалось безпосередньо в баки транспортних засобів, які перебували у позивача.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_1 отримала ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) серії АС №03080414202100155 терміном дії з 17 жовтня 2021 року до 17 жовтня 2026 року з адресою місця зберігання: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, зі змісту акту фактичної перевірки вбачається, що у такому зафіксовано обставини зберігання пального без отримання відповідної ліцензії у період з 06 квітня 2020 року по 26 серпня 2021 року.
Як правильно зазначив суд першої інстанції і цього не спростував відповідач, що під час фактичної перевірки у період з 19 по 28 жовтня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , перевіркою не виявлено пального, яке б зберігалось ФОП ОСОБА_1 на час проведення перевірки, а лише встановлено можливість зберігання, тобто перевіркою не виявилено безпосереднього факту зберігання пального у період з 19 по 28 жовтня 2021 року, такий висновок зроблено виключно на підставі документів про придбання пального у період з 06 квітня 2020 по 26 серпня 2021 року.
Так, в акті перевірки ГУ ДПС У Волинській області зазначено, що за період з 06 квітня 2020 року по 26 серпня 2021 року ФОП ОСОБА_1 придбала пальне загальним обсягом 105227,32 літрів, яке постачалося на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання - неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, а саме: АДРЕСА_1 , однак спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей) у акті не зазначено.
Доказів на спростування вищевказаних обставин апелянтом не надано, а судом таких не здобуто.
Колегія суддів зазначає, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, разом з тим, не встановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, в якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.
При цьому, матеріалами справи стверджується, що за результатами перевірки ГУ ДПС у Волинській області лише констатувало факт отримання позивачем пального в певний період часу, під час перевірки заміри залишку пального в паливних баках, а також їх реальний об`єм представники ГУ ДПС у Волинській області не здійснювали. 
Таким чином, перевіркою сформовано висновок про зберігання пального без наявності ліцензії на зберігання пального за відсутності встановленого факту наявності такого пального, тобто предмету зберігання.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, досліджені відомості реєстру акцизних накладних про придбане позивачем пальне, як єдина фактична підстава висновку перевірки про виявлення факту зберігання пального без ліцензії, за фактичної відсутності будь-якого пального та його зберігання позивачем, виключає сам факт допущення ним відповідного правопорушення у зв`язку із відсутністю події такого порушення та, як наслідок, виключає можливість притягнення його до відповідальності.
З врахуванням наведеного вище матеріалами фактичної перевірки не підтверджується факт зберігання у спірний період пального позивачем, оскільки за результатами перевірки ГУ ДПС у Волинській області лише констатувало факт отримання позивачем пального в певний період часу. 
Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно застосував до ФОП ОСОБА_1 фінансову санкцію, встановлену ст.17 Закону України “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального” у розмірі 500000,00 грн, оскільки відповідач належними та допустимими доказами не довів факту зберігання ФОП ОСОБА_1 пального, так як контролюючий орган не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у межах спірних правовідносинах з урахуванням видів її господарської діяльності і наявних у неї транспортних засобів та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального, а тому оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 26 листопада 2021 року №000204-09 підлягає скасуванню.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 295, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року у справі №140/5965/22 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 24 квітня 2023 року.