ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1718/22  Номер провадження 22-ц/814/2387/23	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д.О.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого: Одринської Т.В., 
Суддів: Абрамова П.С., Панченка О.О., 
за участю секретаря Сальної Н.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до АТ  «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення невиплаченого заробітку 
за апеляційною скаргою представників АТ  «Українська залізниця» - адвокатів Мілешкіна Максима Михайловича та ОСОБА_2 
на  рішення Крюківського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2022 року,-   
в с т а н о в и в :
В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ  «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення невиплаченого заробітку.
Позовна заява мотивована тим, що він з 23.09.1983 року працює слюсарем ремонтником виробничого цеху у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця». 
Представник роботодавця надав йому повідомлення, про обов`язкове профілактичне щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19 та зазначено, що у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 09.12.2021, його буде відсторонено від роботи на строк до усунення причин, що зумовили дане відсторонення, згідно ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».
Наказом ВП «Локомотивне депо Кременчук» АТ  «Українська залізниця» №1209/АГ від 08.12.2021 його відсторонено від роботи, як особу, що відмовляється (ухиляється) від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та не надала жодних медичних документів про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії), до моменту усунення причин відсторонення. В наказі визначено за, що час відсторонення оплату праці здійснювати з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці».
Наказом ВП «Локомотивне депо Кременчук» АТ  «Українська залізниця» №231/АГ від 01.03.2022 р., ОСОБА_1 допущено до роботи до завершення воєнного стану в Україні.
Позивач вважає наказ про його відсторонення незаконним та протиправним, оскільки професія слюсаря – ремонтника 5-го розряду господарського цеху не включена до переліку професій, які підлягають обов`язковій вакцинації від COVID-19, тому у роботодавця відсутні правові підстави для примушування його робити вказане щеплення.
Відсторонення від роботи без збереження заробітної плати суперечить положенням Конституції України щодо її прав на працю та статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ 1209/АГ від 08.12.2021 про відсторонення його від роботи слюсаря ремонтника 5-го розряду господарського цеху Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця»; зобов`язати АТ «Українська залізниця» виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення його від виконання посадових обов`язків слюсаря ремонтника 5-го розряду господарського цеху Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» з 09.12.2021 по 01.03.2022, день поновлення трудових відносин з роботодавцем, в розмірі 29138 грн. 55 коп.
Рішенням Крюківського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2022 року - позов задоволено.
Наказ №1209/АГ від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи працівників дільниці з ремонту будівель та устаткування» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1  слюсаря ремонтника 5 розряду - визнано незаконним та скасовано.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з відстороненням від роботи, за період з 09.12.2021 року по 01.03.2022 року, в розмірі 28 994 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 95 коп.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. сплаченого ним судового збору.
Рішення мотивовано тим, що наказ про відсторонення відповідач виніс до того, як наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393 набрав законної сили, тобто в той час, коли вакцинація працівників АТ «Укрзалізниця» від COVID-19 була не обов`язковою.
Оскільки, відсторонення позивача від роботи було незаконним, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши його розмір виходячи з наданого відповідачем розрахунку.
Не погоджуючись з рішенням суду представники АТ  «Українська залізниця» - адвокатів Мілешкін М.М. та Пономаренко М.А. направили апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно наказу МОЗ України від 01.11.2021 №2393, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за №1452/37074, розширено перелік професій, для яких щеплення проти COVID-19 є обов`язковим. Відповідні зміни внесені до наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153, відповідно до якого додалися, зокрема, співробітники підприємств, установ та організацій, включені до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83. До зазначеного Переліку, затвердженого КМУ, входить AT «Укрзалізниця», тому, дія вищезазначеного наказу МОЗ України поширюється на всіх співробітників залізниці. Наказ МОЗ України набрав чинності з 09.12.2021, тому відсторонення позивача від роботи з 09.12.2021 вважають законним.  Висновок суду про те, що відповідач з 09.12.2021 року повинен був розпочати процедуру виконання наказу МОЗ від 04.10.2021 року є помилковим, так як постанова КМУ від 09.12.2020 № 1236 вже діяла, а з 09.12.2021 року здійснювалося відсторонення від роботи.
Відзив до суд апеляційної інстанції не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 23.09.1993 працює в ВП «Локомотивне депо Кременчук» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», з 01.12.1994 переведений на посаду слюсаря ремонтника 4 розрядку в хозцехі, з 02.01.1997 присвоєно 5-ий розряд слюсаря ремонтника господарчого цеху.
29.11.2021 року листом – ознайомлення ОСОБА_3 повідомлено про зміст про зміст п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідеміологічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2» з додатком; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком (у частині, що стосується АТ «Укрзалізниця»), та доведено до відома про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, у разі його відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, його може бути відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року.
Наказом ВП «Локомотивне депо Кременчук» АТ  «Українська залізниця» №1209/АГ від 08.12.2021 року, позивача ОСОБА_1 , слюсаря ремонтника 5 розряду, з 09 грудня 2021 року відсторонено від роботи, як особу, що відмовляється (ухиляється) від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не надала жодних медичних документів про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 або електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії), до моменту усунення причин відсторонення. За час відсторонення оплату праці здійснювати з урахуванням ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці».
Наказом ВП «Локомотивне депо Кременчук» АТ  «Українська залізниця» №231/АГ від 01.03.2022 «Про допуск до роботи працівників, відсторонених від роботи», у зв`язку із зупиненням дії наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні, із 01.03.2022 допущено до роботи працівників відсторонених від роботи, зокрема позивача - слюсаря - ремонтника 5 розряду.
Задовольняючи позовні вимоги суд прийшов до висновку про передчасність винесення оскаржуваного наказу, так як роботодавець повинен був забезпечити позивачу можливості пройти медичний огляд, надати підтверджуючі документи, та переконатися у відсутності у позивача протипоказань для щеплення, роботодавець не отримав належні докази відмови чи ухилення від профілактичного щеплення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частиною 1 статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий   договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до частини 1 статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.
Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.
Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.
Статтею 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.
Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.
Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року установлено на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"та від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236" ця постанова доповнена пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини 2 статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини 3 статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини 1 статті 94 КЗпП України, частини 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини 3 статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.
Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).
Відповідно до цього Переліку, в редакції чинній на час винесення оспорюваного наказу, обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 83.
Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.
В постанові Великої Палати від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21 Верховний Суд зауважив, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. 
Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».
Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, передбачене законом. 
Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.
За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. 
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:
- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі
№ 9901/407/19 вказано, що «системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач є працівником АТ «Українська залізниця» з 1997 року обіймає посаду слюсаря-ремонтника виробничого цеху 5 розряду. Формально він належав до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На підставі наказу № 120/АГ від 08.12.2021 ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 09.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення. 
Оцінюючи загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник на посаді слюсаря, колегія суддів, зазначає, що відповідна посада не передбачає значну кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); має певну специфіку  форму організації праці; умови праці, у яких перебуває працівник, які не збільшують вірогідність зараження COVID-19.
Враховуючи наведене суд вважає, що дії роботодавця в цьому конкретному випадку, були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи.
Окрім того, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач протиправно виніс оскаржуваний наказ №1209/АГ від 08.12.2021 року, оскільки наказ Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393, яким було розширено перелік професій які підлягали обов`язковому щепленню,  вступив в силу лише з 09.12.2021 року.
Розглядаючи даний спір суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що підстав для відсторонення позивача в розумінні статті 46 КЗпП України не було. У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про залишення судового рішення без змін, доповнивши мотивувальну його редакцією цієї постанови. 
Відповідно до вимог ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу представників АТ  «Українська залізниця» - адвокатів Мілешкіна Максима Михайловича та ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17.04.2023.

Головуючий суддя:                                                Т.В. Одринська

Судді:                                                          П.С. Абрамов
                                                                        О.О. Панченко