ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року	Львів	Справа № 500/3394/22 пров. № А/857/5092/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І., 
при секретарі судового засідання:                              Василюк В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року (суддя Мандзій О.П., ухвалену в м. Тернополі) у справі № 500/3394/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,-
                                                              ВСТАНОВИВ:
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023, задоволено позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача надати звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №500/3394/22.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволено. Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України у п`ятнадцятиденний строк, з моменту отримання цієї ухвали, подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №500/3394/22.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, його оскаржив Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити рішення, яким в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №500/3394/22 відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги зокрема зазначає, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. Також вважає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинен бути вказаний обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі. Також зазначає, що спонукання чи примус відповідача до фактичного виконання рішення можливі, зокрема, в порядку, передбаченому статями 287, 382 та 383 КАС України, однак станом на сьогодні, з підстав зазначених вище суд 1-ї інстанції позбавлений можливості вживати заходи судового контролю, передбачені статтею 382 КАС України. Окрім цього зазначає, що Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України невідомо, чи видавався виконавчий лист на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі №500/3394/22. Зазначає, що станом на 14.03.2023р. в системі Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутнє відкрите виконавче провадження, щодо примусового виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі № 500/3394/22. Тому, вважає, що передчасно стверджувати, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби вчиняються дїї/бездіяльність щодо виконання вищезгаданого рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі № 500/3394/22.
Сторони, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились та явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Частинами2, 3 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом
Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Як передбачено положеннями частин 1,2 статті382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені норми законодавства суд першої інстанції вірно зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а виконання рішення забезпечується, зокрема, і шляхом встановлення судового контролю у вигляді подання звіту про виконання судового рішення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.
Як вже було зазначено вище, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13.04.2021 №49784356 про стягнення виконавчого збору; визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2021 №65176304 про відкриття виконавчого провадження.
Пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, за відомостями про виконавче провадження №65176304, з примусового виконання постанови від 13.04.2021 №49784356, скасованої рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 у справі №500/3394/22, станом на вирішення питання судом першої інстанції, про встановлення судового контролю за його виконанням, стан виконавчого провадження відкрито.
Відтак колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що такий спосіб судового контролю за виконанням судового рішення, як встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення, на думку суду, буде доцільним у цій правовій ситуації, як спосіб перевірити хід виконання рішення суду.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що виконання рішення суду є завершальною стадією судового розгляду і контроль за її проходженням покладено на суд, та суд зобов`язаний реагувати на будь-які факти затримки у виконанні рішення суду.
Щодо посилань відповідача на оскарження 22.02.2023 судових рішень у справі №500/3394/22 в касаційному порядку, то суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч.2 ст.255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Суд повторює, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.
Посилання апелянта на те, що копію заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не отримував є безпідставним та спростовуються запереченням на заяву про встанволення судового контролю (том. 2, а.с.1-5).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, про підставність до задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконання судового рішення.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,- 
                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 500/3394/22 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 17.05.2023